ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 603/377/17	Головуючий у 1-й інстанції Галіян І. М. 	
Провадження № 22-ц/817/762/22 	Доповідач - Дикун С.І.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2022 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Дикун С.І. 
суддів -  Парандюк Т. С., Храпак Н. М., 
з участю секретаря - Сович Н.А. 
                                       учасників справи - скаржниці ОСОБА_1                                          її представника - адвоката Семенціва В.Д.                                         позивача ОСОБА_2 , його представників                                          - адвоката Андрусенка І.Я. та Вароди П.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу 603/377/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Монастириського районного суду Тернопільської області від 15 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Задарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області про визнання права власності в порядку спадкування, постановлену суддею Галіяном І.М., 
В С Т А Н О В И В:
       У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно. 
       20 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 , Задарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області про визнання права власності в порядку спадкування.
       Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської оласті від 15 червня 2022 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Задарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області про визнання права власності в порядку спадкування залишено без розгляду .
       22 липня 2022 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на ухвалу Монастириського районного суду Тернопільської області від 15 червня 2022 року, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Посилається на те, що ухвалу постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. 
       Посилається на те, що суд першої інстанції залишаючи позов без розгляду, не звернув уваги на введення в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану, не врахував ЗУ “Про правовий режим воєнного стану”, відповідно до якого під час воєнного стану скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.
       Вказує, що судові засідання призначені на 14.03.2022, 06.04.2022, 27.04.2022, 17.05.2022 та 15.06.2022 року фактично були призначені в умовах воєнного стану. 
       Вважає, що суд першої інстанції передчасно постановив ухвалу про залишення її зустрічного позову без розгляду, оскільки зі справи видно, що вона до введення воєнного стану активно брала участь у розгляді справи, а зібраних під час підготовчого судового розгляду матеріалів у справі було достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обгрунтованого рішення.
       У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Андрусенко І.Я., просить залишити ухвалу Монастириського районного суду від 15 червня 2022 року без змін.
       Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на постанову ВС від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц є безпідставними, оскільки у даній справі судом зазначено, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обгрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
       Зазначає, що апелянт у своїй апеляційній скарзі не навела обставин, за яких остання не могла протягом чотирьох місяців приїхати у суд, який знаходиться у м.Монастириська на відстані 50 км. від м.Івано-Франківськ. м.Івано-Франківськ, де проживає апелянт та м.Монастириська, не відносяться до міст, де проводяться активні бойові дії у зв`язку із війною.
       Окрім того, апелянт, маючи представника адвоката, не обґрунтувала чому вона або представник, на протязі вказаного періоду жодного разу не подавали клопотання про участь у засіданні в режимі відеоконференції із суду розташованого у м.Івано-Франківськ.
       Під час розгляду справи в апеляційному суді позивачка-відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Семенців В.Д. підтримали вимоги апеляційної скарги, зіславшись на викладені у ній доводи.
Позивач ОСОБА_2 та його представники адвокат Андрусенко І.Я. в режимі відеоконференції та адвокат Варода П.Б. заперечили апеляційну скаргу. Ухвалу суду першої інстанції вважають законною та обгрунтованою.
Представник Задарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області не з`явився у судове засідання, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи у його відсутності.
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення . 
        Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
       Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи позивачка вчетверте не з`явилась в судові засідання без поважних причин та не подала до суду заяви про розгляд її позовних вимог за її відсутності за наявними у справі матеріалами. 
       Судова колегія погоджується із таким висновком місцевого суду, виходячи із наступного. 
        Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону. 
       Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
       Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
       За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
       Таким чином, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.
       Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
       Відповідно до частини першої, пунктів 1-2 частини другої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
       У разі повторної неявки позивача (усіх позивачів) в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частина п`ята статті 223 ЦПК України).
        Судом встановлено, що в провадженні Монастириського районного суду Тернопільської області перебуває із 2017 року цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно та зустрічним позовом, поданим у 2018 році, ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Задарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області про визнання права власності в порядку спадкування.
       22.11.2021 року при повторному автоматизованому розподілі судової справи між суддями матеріали вказаної цивільної справи отримано суддею Галіяном І. М. 
       Ухвалою Монастириського районного суду від 22.11.2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Задарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області про визнання права власності в порядку спадкування прийнято до провадження та призначено підготовче засідання. 
       Ухвалою Монастириського районного суду від 10.11.2022 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду на 14.03.2022 року. 
       Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та її представник у судове засідання 14.03.2022 року не з`явились, про причини своєї відсутності не повідомили, у зв`язку з чим судове засідання відкладалося на 06.04.2022 року, 27.04.2022 року, 17.05.2022 року та 15.06.2022 року.
       15.06.2022 року ОСОБА_1 та її представник повторно не з`явилися у судове засідання, хоча належним чином були повідомленні про дату, час і місце судового засідання, про поважність причин своєї відсутності не повідомили, заяви про розгляд справи за їхньої відсутності не подали.
       Постановляючи ухвалу про залишення без розгляду зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачка будучи належним чином повідомлена про розгляд справи 06.04.2022 року, 27.04.2022 року, 17.05.2022 року та 15.06.2022 року не з`явилась в судові засідання, клопотання про відкладення розгляду справи та розгляд справи за її відсутності не подавала, що згідно із п. 3 ч. 1 ст. 257, ч. 5 ст. 223 ЦПК України є достатньою підставою для залишення позову без розгляду.
       Отже, з матеріалів справи вбачається, що належним чином повідомлена позивачка та її представник неодноразово не з`являлися у судове засідання та не подали заяви про розгляд справи за їх відсутності за наявними у ній матеріалами.
       Відповідно до п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
       Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.
       Вказані наслідки настають незалежно від причин повторної неявки. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.
       При цьому позивач має бути належним чином і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого судового засідання, в яке він не з`явився. 
       Тобто, правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
       Зазначене узгоджується із правовою позицією, висловленою у постановах Верховного Суду від 08 липня 2021 року у справі № 675/1538/19, від 07 серпня 2020 року у справі №405/8125/15-ц, від 21 вересня 2020 року у справі № 658/1141/18, від 19 квітня 2021 року у справі № 675/1714/19, від 26 квітня 2021 року у справі № 675/1561/19, від 03 червня 2021 року у справі № 675/1566/19.
       При цьому, залишення заяви без розгляду не порушує право позивача на судовий захист, оскільки відповідно до положень частини другої статті 257 ЦПК України, залишення заяви без розгляду не перешкоджає повторному зверненню до суду з тією ж позовною заявою.
       Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції надано належну оцінку поведінці позивача та його представнику, вжито усіх необхідних заходів для надання позивачу та його представнику достатніх можливостей для викладення своєї позиції у судових засіданнях з метою дотримання принципу змагальності процесу та забезпечення права на публічне слухання справи у розумні строки, враховуючи процесуальні права інших учасників справи.
       Посилання скаржниці на введення в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану, та на те, що суд першої інстанції не врахував ЗУ “Про правовий режим воєнного стану”, колегія суддів до уваги не бере, оскільки позивачка не навела обґрунтованих доводів, що перешкоджало їй з`явитись в судові засідання з м.Івано-Франківська у Монастириський районний суд, який знаходиться на значній відстані від міст, де проводяться активні бойові дії. 
       Позивач та її представник не заявляли про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Адвокат Семенців В.Д. не навів підстав, які б перешкоджали позивачці брати участь у судовому засіданні через представника.
       Окрім того, як встановлено з матеріалів справи, зустрічна позовна заява ОСОБА_1 перебувала на розгляді у суді першої інстанції з 2018 року, позивачка та її представник систематично не з`являлись в судові засідання і до введення в Україні воєнного стану, а саме судові засідання у справі, призначені на 26.02.2020, 25.03.2020, 23.04.2020, 14.05.2020, 24.06.2020, 17.07.2020, 07.08.2020, 01.09.2020, 22.09.2020, 15.10.2020, 06.11.2020, 04.12.2020, 26.01.2021, 20.04.2021, 14.05.2021, 09.06.2021, 30.06.2021, 20.07.2021, 17.08.2021, 21.09.2021, 12.10.2021, 08.12.2021, 30.12.2021 та 20.01.2022 року відкладались за клопотаннями позивачки та її представника. Лише на одне судове засідання, яке було призначене на 22 вересня 2020 року, позивачка ОСОБА_1 надіслала клопотання про відкладення розгляду справи, долучивши листок непрацездатності , яке надійшло до суду 25 вересня 2020 року .
       Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права.         Таким чином, це положення втілює "право на суд", право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак, це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
       Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті. Правила, що регулюють офіційні кроки та строки, які мають бути дотримані при подачі апеляційної скарги або заяв на судовий перегляд, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності.
       Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Каракуця проти України", заява N 18986/06, від 16 лютого 2017 року).
       Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи, або виконанням рішення, ухваленого на користь особи. Недотримання строків розгляду цивільних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.
       Відтак, суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору.
       Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі N 757/23967/13-ц (провадження N 61-17220 св18). 
       Таким чином, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи як позивачка, так і її представник, чотири рази поспіль не з`явились в судові засідання, не заявили про розгляд справи за відсутності сторони позивача, тому висновок суду першої інстанції про залишення позову без розгляду є правильним.
       Колегія суддів не приймає посилання апеляційної скарги на постанову ВС від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц, оскільки у даній справі судом зазначено, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обгрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. Тобто, обставини у двох справах є різними.
       Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, та не дають підстав для зміни чи скасування зазначеної ухвали. 
       З огляду на викладене вище, колегія суддів не вбачає підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні ухвали про залишення зустрічного позову ОСОБА_1 без розгляду.
       Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
       Згідно з ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Відтак, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. 
       Керуючись ст.ст. 368 - 371, 374, 375, 379, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-        
                                               ПОСТАНОВИВ:        
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Ухвалу Монастириського районного суду Тернопільської області від 15 червня 2022 року залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
       Повний текст постанови складено 14 листопада 2022 року.
Головуючий                                                                 Дикун С.І.
Судді         :                                                                 Парандюк Т.С.
                                                                                Храпак Н.М.