ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/450/22 Справа № 212/7273/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Власенко М.Д. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 серпня 2022 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Колесника Д.Ю. на постанову Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір у розмірі 496,20 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2022 року водій ОСОБА_1 08 серпня 2021 року о 15.15 год. у м.Кривому Розі по вул.Електрозаводській біля буд. 53 керував транспортним засобом «ВАЗ 21011», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком на стан алкогольного сп`яніння № 1312 від 08 серпня 2021 року. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а ПДР України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати та провадження закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
Обґрунтовуючи поважність пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що не був присутній під час винесення оскаржуваної постанови, копію оскаржуваної постанови отримував 15 лютого 2022 року.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги посилається на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та на підтвердження факту законності зупинки транспортного засобу. Зазначає, що огляд ОСОБА_1 було проведено Драгером, який пройшов повірку, більше, ніж 1 рік тому. Вважає, що відомості щодо лабораторних досліджень мають безліч суттєвих протиріч, а саме: відповідно до акту огляду лабораторні тести проведено о 16.20 год., а відповідно до результатів токсикологічного дослідження — з 16.05 год. по 16.18 год.; в результаті дослідження не заповнено інформацію ані про свідоцтво про атестацію лабораторії, ані про ліцензію на медичну практику. Вказує, що лікар не зміг відповісти на питання щодо наявності документів належності використання газохраматографа, та вказав, які документи підтверджують проходження ним відповідного тематичного удосконалення, яким документом підтверджується, що КП “КБЛзНПД” ДОР входить до переліку закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду на стан сп`яніння. Вважає, що лікар безпідставно використав кров для проведення аналізу на стан сп`яніння. Звертає увагу, що час складання висновку, зазначений у ньому, не співвпадає з часом, що міститься на відеозаписі з бодікамери поліцейського. Зазначає, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом. Вважає, що суд першої інстанції, вказавши в оскаржуваній постанові на неспростування стороною захисту доказів, допустив порушення презумпції невинуватості.
ОСОБА_1 та захисник Колесник Д.Ю. у судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи не надходило, у зв`язку з чим справу було розглянуто за відсутності вказаних осіб.
Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи та заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов наступного висновку.
       Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 11 січня 2022 року. З матеріалів вбачається, що копію оскаржуваної постанови захисник отримав 15 лютого 2022 року, про що свідчить розписка останнього, тоді як апеляційна скарга подана 21 лютого 2022 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Разом з тим, враховуючи, що копію оскаржуваної постанови захисник отримав 15 лютого 2022 року, а також вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання та поновлення строку на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений не з вини апелянта, і розцінює обставини, на які він посилається, як поважні. 
Згідно ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти законне вмотивоване рішення.
Ці вимоги судом першої інстанції були виконані в повному обсязі. 
Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено два види об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, а саме: керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху.
Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 254 - 256 КУпАП, рапортом поліцейського, висновком КП “КБЛзНПД” ДОР” медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 08 серпня 2021 року, відповідно до якого ОСОБА_1 перебував у стані гострої алкогольної інтоксикації, відеозаписом з бодікамери поліцейського, поясненнями допитаного у суді першої інстанції лікаря ОСОБА_2 , а також іншими наявними в матеріалах справи письмовими доказами.
Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт керування ОСОБА_1  транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів, наданих під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, а також пояснень лікаря ОСОБА_2 , допитаного у суді першої інстанції, по справі не вбачається.
Всупереч доводам захисника в апеляційній скарзі факт керування  ОСОБА_1  транспортним засобом «ВАЗ 21011», д.н.з. НОМЕР_1 , 08 серпня 2021 року підтверджується сукупністю наявних у матеріалах справи доказів, зокрема, відеозаписом з бодікамери поліцейського та рапортом поліцейського.
При цьому підставою для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 є порушення останнім вимог ПДР України, що підтверджується відеозаписом з бодікамери поліцейського.
Доводи захисника про те, що Драгер, яким було проведено огляд ОСОБА_1 , пройшов повірку, більше, ніж 1 рік тому, не спростовують висновку КП “КБЛзНПД” ДОР” щодо перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, оскільки такий висновок ґрунтується не лише на показах приладу "Драгер", а також і на лабораторних дослідженнях сечі та крові особи, в яких було виявлено алкоголь понад допустимі показники і лише після цього було встановлено заключний діагноз: гостра алкогольна інтоксикація. Вказані обставини не спростовані стороною захисту під час апеляційного перегляду та підтверджені результатом відповідного токсикологічного дослідження № 1601 від 08 серпня 2021 року сечі та крові ОСОБА_1 , що міститься в матеріалах справи.
Розбіжність у хвилинах між часом, зафіксованим на відеозаписі під час вручення ОСОБА_1 висновку лікаря, та часом, зазначеним у самому висновку та акті,  а також відмінність у хвилинах між часом відібрання біологічних зразків, зафіксованим в акті огляду на стан сп`яніння, та часом, зазначеним у результатах токсикологічного дослідження, та не зазначення у результатах токсикологічного дослідження ліцензії КП “КБЛзНПД” ДОР” та свідоцтва про атестацію їх лабораторії не є суттєвими порушеннями та не тягнуть за собою недійсності висновку медичного закладу щодо результатів огляду особи на стан сп`яніння.
При цьому суд апеляційної інстанції враховує висновок ЄСПЛ, що міститься у рішенні у справі “Сутяжник проти Росії” від 23 липня 2009 року, відповідно до якого не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму, судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки. У цій справі рішення арбітражного суду, яке набрало законної сили, було скасовано в порядку нагляду з припиненням провадження у справі суто з підстави того, що спір не підлягав розгляду арбітражними судами, хоча у подальшому вимоги заявника були задоволені судом загальної юрисдикції. Ухвалюючи рішення ЄСПЛ виходив з того, що, хоча як принцип, правила юрисдикції повинні дотримуватися, однак, враховуючи обставини даної справи, була відсутня соціальна потреба, яка б виправдовувала відступлення від принципу правової визначеності. 
Не кожен дефект певного адміністративного акта робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність. 
Таким чином, правовий пуризм на відміну від обставин істотного та непереборного характеру завжди призводить до порушення принципу правової визначеності.
Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18 травня 2018 року у справі № 826/11106/17, від 28 жовтня 2018 року у справі № 826/14749/16, від 25 березня 2020 року у справі № 805/4508/16-а, від 31 березня 2021 року у справі № 620/2520/20.
Той факт, що лікар не зміг відповісти на питання щодо наявності у лікарні документів належності використання газохраматографа, документів, що підтверджують проходження ним відповідного тематичного удосконалення, та документів, що підтверджують факт того, що КП “КБЛзНПД” ДОР входить до переліку закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду на стан сп`яніння, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.
Як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду стороною захисту не заявлялось клопотань про витребування з КП “КБЛзНПД” ДОР документів на підтвердження належності використання газохраматографа та проходження лікарем ОСОБА_2 відповідного тематичного удосконалення.
При цьому факт того, що КП “КБЛзНПД” ДОР входить до переліку закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду на стан сп`яніння, підтверджується  відомостями додатку №1 до спільного наказу ДОЗ та Дніпропетровської ОДА “Про проведення медичних оглядів з метою виявлення ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції” №183/0/197-20 від 17 лютого 2020 року, відповідно до якого КП “КБЛзНПД” ДОР входить до переліку підприємств та закладів охорони здоров`я, яким надано право проведення медичних оглядів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції за направленням правоохоронних органів, керівників підприємств та установ, за власним бажанням громадян.
Необгрунтованими є і твердження в апеляційній скарзі про те, що лікар безпідставно використав кров для проведення аналізу на стан сп`яніння, оскільки відповідно до п. 13 розділу 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена сумісним наказом МВС та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров.
Що ж стосується посилання на те, що  ОСОБА_1  не відсторонили від керування транспортним засобом, то слід зазначити, що вказані доводи не є тією безумовною підставою для визнання дій  ОСОБА_1  такими, що не містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, який містить самостійні підстави для притягнення до адміністративної відповідальності.
В матеріалах справи відсутні та під час апеляційного перегляду не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.
Наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.
Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду – без змін.

       Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Колесника Д.Ю. строк на апеляційне оскарження постанови Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2022 року.
Апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Колесника Д.Ю. — залишити без задоволення.
Постанову Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП — залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

       Суддя Дніпровського
       апеляційного суду                           С.І.Крот