Справа № 299/2124/17

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
13 грудня 2022 року м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі: 

головуючого - судді Бисага Т.Ю.
суддів: Кожух О.А., Готра Т.Ю.,
за участі секретаря: Зубашкова М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», на рішення Виноградівського районного суду від 27 червня 2018 року, головуючий суддя Трагнюк В.Р., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості, 

В С Т А Н О В И В:
У липні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк», банк) звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивує тим, що 24 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 08/300/18, за яким позичальнику було надано кредит у сумі 42 500 дол. США. 16 серпня 2012 року ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 внесли зміни до кредитного договору, а саме: додатковою угодою № 1 змінено валюту кредиту та переведено заборгованість позичальника у гривні, з кінцевим терміном погашення кредиту до 20 квітня 2022 року на умовах, визначеним цим договором, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, сплатити відсотки за його користування, комісію, згідно з умовами договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором. Відповідач неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого його заборгованість перед позивачем станом на 25 травня 2017 року становить 384 256,72 грн.
Посилаючись на вказані обставини, банк просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 24 квітня 2007 року № 08/300/18  у розмірі 384 256,72 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 290 622,50 грн, заборгованості за відсотками - 70 445,38 грн, інфляційних втрат за кредитом - 15 098,21 грн, інфляційних втрат за відсотками - 8 090,64 грн.
Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 27 червня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.
На дане рішення ПАТ «Укрсоцбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зокрема, зазначено, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відсутність порушення зобов`язань за договором та наявність переплати за кредитним договором, оскільки за перевіркою платіжних квитанцій поданих відповідачем з`ясувалося, що кошти отримані кредитором на погашення кредиту надходили на один транзитний рахунок: НОМЕР_1 , з якого в подальшому розподілялися на погашення боргу за двома кредитними договорами укладеними ОСОБА_1 , а саме: кредитний договір №08/300/18 від 24 квітня 2007 року та кредитний договір №08/300/07 від 23 лютого 2007 року. Також вказано, що суд належним чином не дослідив графік погашення боргу і неправильно зазначив, що відповідач зобов`язаний щомісячно сплачувати лише 2562 грн., не врахувавши, що відповідач окрім даної суми, зобов`язаний згідно умов договору щомісячно сплачувати і відсотки. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. На обгрунтування своїх доводів вказав, що відмовляючи в задоволенні заявленого позову суд першої інстанції виходив із того, що відповідач відповідно до умов договору зобов`язаний був щомісячно сплачувати по 2562 грн., свої зобов`язання за договором відповідач не порушує, у нього наявна переплата за кредитним договором, у позивача відсутнє права на дострокове повернення кредиту.
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 23 травня 2019 року рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 27 червня 2018 року скасовано та ухвалено нове, яким позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 24 квітня 2007 року № 08/300/18 станом на 25 травня 2017 року в розмірі 384 256,72 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 290 622,50 грн, заборгованості за відсотками - 70 445,38 грн, інфляційних втрат за кредитом - 15 098,21 грн, інфляційних втрат за відсотками - 8 090,64 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.
        Постановою Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року касаційну скаргу задоволено частково. 
Постанову Закарпатського апеляційного суду від 23 травня 2019 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Від представника ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи без її участі та відповідача. 
Заслухавши суддю-доповідача,  дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку. 

В апеляційному порядку суди справу переглядали неодноразово. 

20 квітня 2021 року Закарпатським апеляційним судом залучено до участі у справі в якості правонаступника Акціонерного Товариства «Укрсоцбанк» - Акціонерне Товариство «Альфа-Банк» (03150,м. Київ, вул. Велика Васильківська,100,ЄДРПОУ 23494714).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №08/300/18, за яким позичальнику було надано кредит у сумі 42 500,00 доларів США.
Договором про внесення змін №1 від 16.08.2012 року в кредитний договір внесли зміни та переведено заборгованість позичальника в гривню, розмір заборгованості становить 297192 грн. (т.1 а.с. 8,9). Кінцевим терміном погашення кредиту визначено до 20.04.2022 року на умовах визначеним цим договором, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, сплатити проценти за його користуванням, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором. 

Пунктом 2 Договору про внесення змін №1 від 16.08.2012 року до Договору кредиту №08/300/18 встановлено, що інші умови Договору кредиту залишаються незмінними і діють в частині, що не суперечить даному Договору про внесення змін. Відсоткова ставка за користування кредитом встановлена в розмірі 9,9%.

Згідно графіку погашення кредиту, визначеного в додатку №1 до Договору про внесення змін №1 (т.1 а.с. 10) відповідач ОСОБА_1 мав щомісячно з вересня 2012 року по квітень 2022 року сплачувати суму в розмірі 2562,00 грн. 

Кредитний договір № 08/300/18 від 24.04.2007 року, в частині, яка залишилась незмінною після укладення Договору про внесення змін №1, передбачає право кредитора вимагати дострокове погашення кредиту відповідно до положень пунктів 2.6.3, 3.2.3, 3.3.10, 4.4, 5.4 та 7.5 кредитного договору. 

Пунктом 2.6.3 передбачено право вимоги про дострокове погашення кредиту позичальником у випадку, якщо останній не погодився із запропонованими Кредитором розмірами процентів на підставі п. 2.6. Договору. Доказів зміни відсотків на підставі п. 2.6 Договору матеріали справи не містять. Пункт 3.2.3 передбачає право вимагати негайного повернення кредиту у разі відмови позичальника надати банку додаткові засоби забезпечення виконання зобов`язання. Матеріали справи не містять будь-яких доказів відмови відповідача ОСОБА_1 надати додаткове забезпечення на виконання зобов`язання. Пункт 3.3.10 надає таке право у випадках, визначених п.п. 2.6.3., 3.2.3, 4.4, 4.5, 5.4 Договору.

Пункт 4.4 встановлює, що у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.2-3.3.6, 3.3.11-3.3.13 та 3.3.16 цього Договору, порушення позичальником умов договору, визначеного в п.1.3 цього Договору, протягом більше, ніж десять робочих днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, Доказів порушення згаданих вище пунктів матеріали справи також не містять. 

Пунктом 4.5. Кредитного Договору передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.8, 3.3.9 цього Договору (щодо вчасної сплати процентів та своєчасності погашення кредиту) протягом більше, ніж 60 (шістдесят) календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив та, відповідно, Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Позивачем до позовної заяви надано довідку (т.1 а.с.23) з якого вбачається, що відповідач вперше порушив умови погашення кредиту у березні 2013 року, останній платіж відповідачем здійснено 15.03.2013 року в сумі 268,06 грн.. Отже право позивача вимагати дострокового погашення кредиту виникло на підставі п.4.5. Договору. 

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК зобов`язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України зазначено, що порушення сплати чергової частини суми кредиту за кредитним договором дає право достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Як стверджує відповідач, - з моменту укладення Договору про внесення змін №1 від 16 серпня 2012 року по березень 2013 року включно ним сплачено в рахунок погашення заборгованості 24530,00 грн., на підтвердження доводів надав суду першої інстанції контррозрахунок та квитанції про оплату. 

Доводи апелянта про те, що сплачені кошти надходили на транзитний рахунок і зараховувались на погашення іншого кредиту не беруться судом до уваги, оскільки позивач не надав ні суду першої інстанції, ні апеляційному суді доказів існування іншого кредиту та розрахунку до нього. 

Судом встановлено, що відповідач порушив свої обов`язки щодо належного виконання кредитного зобов`язання 15.03.2013 року, а тому за вказаних обставин настали умови, передбачені пунктом 4.5 кредитного договору, за яких строк користування кредитом вважається таким, що сплив станом на 15.05.2013 року. 

Оскільки право кредитора нараховувати передбачені договором відсотки за кредитним договором та пені припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, отже право позивача нараховувати відсотки після 15.05.2013 року (після спливу шістдесяти днів з моменту порушення виконання зобов`язання) припинено. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем з 16.08.2012 року по 16.05.2013 року нараховано відсотки за користування кредитом в розмірі 22774,53 грн. Розрахунок пені за несвоєчасне погашення кредиту та несвоєчасне погашення відсотків здійснено позивачем з 2016 року. 

Відтак суд доходить висновку, що дані вимоги не можуть бути задоволені у зв`язку зі спливом строку кредитування. 

За умови настання терміну дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором усі подальші платежі за договором мають враховуватися у рахунок погашення заборгованості, яка виникла станом на день настання такого строку. 

До суду апеляційної інстанції відповідачем надано копії квитанцій на підтвердження погашення кредиту в повному обсязі, з яких вбачається, що в рахунок погашення заборгованості у період з 16.08.2012 року по 19.04.2021 року включно ОСОБА_1 сплатив на рахунки позивача в тому числі суму заборгованості по тілу кредиту в розмірі 290 622,50 грн.

Із врахуванням положень пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. 

Суд враховує, що нові докази - квитанції про погашення кредиту, не могли бути подані відповідачем в суд першої інстанції оскільки ОСОБА_1 вважав, що здійснює погашення заборгованості в межах графіку, і такі висновки підтвердив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні. Також суд апеляційної інстанції враховує і вказівки Верховного Суду при розгляді даної справи щодо правомірності врахування платежів про погашення кредиту під час судового розгляду. Позивач в суді апеляційної інстанції будь-яких заперечень щодо приєднання таких доказів не надавав. 

Позивачем відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України не подано належних та допустимих доказів, які б спростовували розмір погашеної заборгованості відповідачем. 

Також суд вважає правильним сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 22774,53 грн., що підтверджується квитанцією від 19.04.2021 року. 

Таким чином, суд приходить до висновку про повне виконання кредитних зобов`язань відповідачем  ОСОБА_1  перед АТ «Альфа-Банк» у спірних правовідносинах, а отже суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. 

Тлумачення частини другої статті 410 ЦПК України свідчить, що: правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення; оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції; правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства. 

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що «принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником» (MALA v. UKRAINE, № 4436/07, § 48, ЄСПЛ, від 03 липня 2014 року).

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року по справі №522/18010/18.
Суд з достатньою повнотою з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дослідив докази, яким дав правильну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.
       Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
  Керуючись ст. 374,375,381-384ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого АТ є «Альфа-Банк», залишити без задоволення.

Рішення Виноградівського районного суду від 27 червня 2018 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повний текст постанови суду складено 20 грудня 2022 року.

Головуючий 

Судді