ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

07 листопада 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 729/1159/21
Головуючий у першій інстанції – Булига Н. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/904/22

Суд у складі:
головуючого - судді Євстафіїва О.К.,
суддів: Скрипки А.А., Шарапової О.Л., 
за участю секретаря Поклада Д.В.,

позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 ,

на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 28 червня 2022 року; час, місце ухвалення і дата складання повного його тексту: 30.06.2022, м. Бобровиця,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила встановити факт понесення нею грошових затрат на поліпшення житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ; відшкодувати вартість витрат на будівельні матеріали та проведені ремонтні роботи на поліпшення цього майна і стягти з відповідача компенсацію в розмірі 107611 грн 00 коп. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що ОСОБА_1 з 12.10.1985 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано рішенням суду від 21.09.2017. В період шлюбу ОСОБА_3 успадкував дерев`яний житловий будинок з надвірними будівлями, які розташовані в АДРЕСА_1 , а саме: жилий будинок жилою площею 29,5 кв. м. та веранду «а», хлів «Б», погріб «П» і огорожу № І-3. Починаючи з 1998 по 2016 рік сторонами за спільні кошти істотно - на 37/50 збільшено це майно внаслідок їх спільних трудових та грошових затрат: будинок обкладено білою силікатною цеглою, добудовано веранду з білої цегли, зроблено внутрішній оздоблювальний ремонт у всьому будинку, побудовано новий двохповерховий сарай-гараж на місці старого хліва «а», проведено газопостачання будинку, пробурено нову свердловину для забору води, побудовано вбиральню та літній душ. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 26.07.2021 у справі № 729/906/18 задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 10.02.2021 змінено шляхом виключення з його мотивувальної частини висновок про недоведення ОСОБА_1 факту понесення грошових затрат на поліпшення отриманого ОСОБА_2 у спадок спірного будинку. В рамках цієї справи проведено судову експертизу, за результатами якої встановлено, що ринкова вартість спірного будинку становить 289460 грн 00 коп.; ринкова вартість цього будинку на момент проведення експертного дослідження у технічному стані, що існував у 1998 році, без врахування поліпшень та добудов в цінах на час проведення дослідження становить 74237 грн 00 коп.; ринкова вартість будівельних матеріалів та робіт, використаних в будівництві, становить: 289460 грн 00 коп. – 74237 грн 00 коп. = 215223 грн 00 коп.; здійснені з 1998 року поліпшення у відсотковому виразі становлять 37/50 спірної нерухомості. Зростання вартості майна, про яке йдеться, на 37/50 не є таким значним, що тягне за собою визнання за обома сторонами у рівних частках права власності на це майно, але є підставою для стягнення 1/2 вартості робіт та будівельних матеріалів, використаних подружжям на його поліпшення.
Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено. Ухвалюючи його, суд І інстанції виходив з того, що:
- факт понесення саме позивачем особистих грошових затрат на поліпшення отриманої у спадок відповідачем нерухомості є недоведеним. Причому ОСОБА_1 у позові посилалась на те, що в період шлюбу сторонами за спільні кошти проведено ремонтні роботи будинку, тобто вона підтверджує факт понесення спільних з відповідачем витрат на поліпшення житлового будинку, а не її особистих;
- посилання ОСОБА_1 на ч. 1 ст. 70 та ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України, ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 372 ЦК України як на підставу задоволення позову є помилковим, оскільки ці норми права застосовуються при вирішенні спорів щодо поділу майна, яке перебуває у спільній сумісній чи частковій власності співвласників об`єктів нерухомого майна, проте вона не є співвласником майна, про яке йдеться, воно є особистою власністю ОСОБА_2 ;
- вищезазначене відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 243/5477/15-ц.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення і ухвалити рішення, яким задовольнити її вимоги. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позовні вимоги є доведеними й підлягають задоволенню виходячи з норм права, що регулюють спірні правовідносини.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить її відхилити, а рішення суду І інстанції залишити без змін.
У судове засідання учасники справи не з`явилися.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.
У справі встановлено таке.
Сторони перебували у шлюбі з 12.10.1985.
ОСОБА_2 після смерті батька ОСОБА_3 , що мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1 , успадкував житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , з надвірними будівлями: верандою «а», хлівом «Б», погребом «П» і огорожею «№ 1-3». 
Після отримання ОСОБА_2 у спадок будинку АДРЕСА_1 з надвірними будівлями й спорудами їх вартість за рахунок спільних трудових і грошових затрат позивача та відповідача у період перебування їх у шлюбі зросла на 37/50, що грошовому виразі становить 215223 грн 00 коп.
ОСОБА_2 не доведено, що поліпшення нерухомості, про яку йдеться, відбулося за кошти, що є його особистою власністю.
Вартість отриманої ОСОБА_2 у спадок вищезазначеної нерухомості зросла істотно, але не настільки, щоб її визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку ч. 2 ст. 62 СК України.
Рішенням суду від 21.09.2017 у справі № 361/2155/17, що набрало законної сили 03.10.2017, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. У ході розгляду цієї справи судом встановлено, що із серпня 2016 р. сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть та проживають окремо.
Наведені обставини підтверджено копією постанови Чернігівського апеляційного суду від 26.07.2021 у справі № 729/906/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання об`єктом права спільної сумісної власності сторін 75/100 житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та визнання права власності на 37/50 цього домоволодіння за ОСОБА_1 (арк. 78-80). 
Аналізуючи норми права, що регулюють спірні правовідносини, і надані докази, суд доходить таких висновків.
Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). В аспекті спору між сторонами законом інше не встановлено. Тож висновки, викладені у постанові Чернігівського апеляційного суду від 26.07.2021 у справі № 729/906/18, мають преюдиціальне значення для цієї справи. Отож є доведеним факт, встановлений тим рішенням суду, що за рахунок спільних трудових і грошових затрат ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після отримання останнім у спадок будинку АДРЕСА_1 з надвірними будівлями й спорудами їх вартість у період перебування сторін в шлюбі зросла на 37/50, що грошовому виразі становить 215223 грн 00 коп.
Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Майно, що є об`єктом спору між сторонами, з цивільного обороту не виключено.
У ч. 4 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У справі відсутні докази, що сторони укладали договір про інше.
Частина 1 ст. 70 СК України приписує, що у разі поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У справі відсутні докази, що домовленістю між сторонами або укладеним ними шлюбним договором визначено інше. Частина 4 ст. 71 цього ж Кодексу передбачає, що у разі поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Доказів, що інше визначено домовленістю між сторонами або укладеним ними шлюбним договором, справа не містить.
Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
З наведеного у попередніх чотирьох абзацах випливає, що:
- витрачені сторонами в період шлюбу на потреби їхньої сім`ї кошти на поліпшення отриманого ОСОБА_2 у спадок будинку АДРЕСА_1 з надвірними будівлями й спорудами у в сумі 215223 грн 00 коп. є об`єктом права спільної сумісної власності сторін; 
- ОСОБА_1 вправі вимагати компенсації належної їй частини у вищевказаних коштах;
- частини позивача і відповідача у згаданих коштах є рівними, тобто вони становлять 1/2 від їх загальної суми.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2020 у справі № 214/6174/15-ц орієнтує суди нижчих ланок на те, що поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визначення такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна. У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя – не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.
Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд доходить висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню половина їхніх спільних затрат на поліпшення отриманого відповідачем у спадщину будинку з надвірними будівлями й спорудами, що в грошовому еквіваленті становить: 215223 грн 00 коп. (ринкова вартість поліпшень успадкованого відповідачем майна): 2 = 107611 грн 00 коп.
Мотиви з яких відповідач не визнає позов, апеляційним судом відкидаються, виходячи з наведеного нижче.
За змістом ЦК України, витратами на утримання майна є такі, які необхідні для запобігання його погіршенню, а витрати на поліпшення майна є витратами, внаслідок здійснення яких стан майна поліпшується (зокрема набуває інших корисних якостей в порівнянні з тим його станом, яке воно мало до цих поліпшень і, відповідно, до витрат на них). Виходячи з цього і розміру витрат, про які йдеться, в період шлюбу сторонами здійснено витрати не на підтримання отриманого відповідачем у спадок нерухомого майна, а на його поліпшення, і це встановлено судом у справі № 729/906/18. Отже правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 243/5477/15-ц, на який послався суд І інстанції як на одну з підстав відхилення позову, застосовано ним при розгляді цієї справи не у той спосіб, про який йдеться в оскаржуваному рішенні, і не у той спосіб, про який йдеться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 214/6174/15-ц. 
Оскаржуване рішення не відповідає нормам матеріального і процесуального права, які необхідно застосувати для вирішення справи відповідно до встановлених і описаних вище її обставин і визначених згідно з ними правовідносин, що склалися між учасниками справи. Отож воно підлягає скасуванню з прийняттям постанови про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 107611 грн 00 коп. на відшкодування вартості частини останньої у спільних витратах на поліпшення належного ОСОБА_2 майна. Водночас вимога ОСОБА_1 про встановлення факту понесення нею грошових затрат на поліпшення нерухомого майна відповідача не підлягає задоволенню, оскільки для вирішення цієї справи про встановлення цього факту достатньо констатувати у мотивувальній частині судового рішення і, крім того, його вже встановлено у постанові Чернігівського апеляційного суду від 26.07.2021 у справі № 729/906/18.
В порядку ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд перерозподіляє судові витрати сторін у наведений нижче спосіб:
Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за пред`явлення позову ОСОБА_1 мала сплатити судовий збір в розмірі 1984 грн 11 коп., виходячи з такого: 107611 грн 00 коп. х 1% = 1076 грн 11 коп. (вимоги майнового характеру) + 908 грн 00 коп. (вимога немайнового характеру) = 1984 грн 11 коп. Оскільки нею сплачено судовий збір у сумі 2669 грн 10 коп. (1761 грн 10 коп. - згідно з квитанцією № 0.0.2286306595.1 від 01.10.2021 (арк. 1) та 908 грн 00 коп. - згідно з квитанцією № 0.0.2336607416.1 від 12.11.2021 (арк. 54)), то його переплата становить 684 грн 99 коп. (2669 грн 10 коп. – 1984 грн 11 коп. = 684 грн 99 коп.), які підлягають поверненню з рахунку, на який його було сплачено. 
Крім того, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог та апеляційної скарги з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 належить стягти у відшкодування судових витрат 2690 грн 28 коп., виходячи з такого: сплачений судовий збір при поданні позовної заяви в сумі 1076 грн 11 коп. (107611 грн 00 коп. – розмір задоволених вимог х 1% = 1076 грн 11 коп.) + судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у сумі 1614 грн 17 коп. (1076 грн 11 коп. х 150% = 1614 грн 17 коп.) = 2690 грн 28 коп.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 374, 376 ч. 1 п. 4, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 28 червня 2022 року скасувати; позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 107611 (сто сім тисяч шістсот одинадцять) грн 00 коп. на відшкодування вартості її частки у спільних витратах на поліпшення належного ОСОБА_2 майна і 2690 (дві тисячі шістсот дев`яносто) грн 28 коп. на відшкодування судових витрат, а разом 110301 (сто десять тисяч триста одну) грн 28 коп.
У задоволенні інших вимог відмовити.
Стягти з рахунку UA838999980313131206000025663 в ГУК у Черніг.обл/тг м. Бобров/22030101, код 37972475, банк - Казначейство України (ел. адм. подат.), код банку 899998, код класифікації доходів бюджету – 22030101, на користь ОСОБА_1 684 (шістсот вісімдесят чотири) грн 99 коп. судового збору, переплаченого нею за подання позовної заяви.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Ідентифікаційні дані учасників справи наведено у рішенні суду І інстанції.

Дату ухвалення постанови визначено згідно з приписом ч. 5 ст. 268 ЦПК України.

Головуючий:                                        Судді: