ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/917/22          Суддя (судді) суду 1-ї інст.: 
          Шейко Т.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України

15 грудня 2022 року          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача          Сорочка Є.О.,
суддів           Федотова І.В.,
          Коротких А.Ю.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві № 2600-0211-8/190336 від 30.11.2021 про відмову в призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення позивачу пенсії за віком період ведення підприємницької діяльності з 09.11.1998 по 31.12.2009, з 01.01.2011 по 30.09.2011 та 01.01.2012 по 31.08.2013, призначити та виплачувати пенсію за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, з 03.10.2021.
Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком, оскільки періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до трудового стажу з 01 січня 1998 року по 31 серпня 2013 року на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт вказує, що за усі спірні періоди позивачем було сплачено страхові внески до бюджетного фонду, тому наявні обгрунтовані підстави для зарахування спірних періодів до трудового стажу.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач 25 листопада 2021 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою за призначенням/перерахунком пенсії разом з доданими документами.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 08 грудня 2021 року №2600-0211-8/190336 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №1058.
Не погоджуючись з правомірністю вказаного рішення, позивач звернулася з позовом до суду.
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що позивачем не було надано допустимих доказів, передбачених для підтвердження спірних обставин.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Спеціальним законом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058).
Відповідно до ч.1 ст.8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно із частинами 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року №22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1).
Згідно із пунктом 2.7 Порядку №22-1 до заяви про перерахунок пенсії у зв`язку з урахуванням страхового стажу (заробітної плати) після призначення пенсії, у зв`язку зі зміною кількості членів сім`ї, а також в інших випадках, які спричиняють збільшення чи зменшення розміру пенсії, надаються документи, передбачені підпунктами 2-4 пункту 2.1, пунктом 2.6 цього розділу.
Підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку №21-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.
За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з абз.3 підп.2 п.2.1 Розділу 2 Порядку №22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.
З огляду на вищевикладене, обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу при обчисленні пенсії періоду здійснення особою підприємницької діяльності є сплата за весь наведений період щомісячно внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або єдиного соціального внеску, та подання відповідних звітів до відділу персоніфікованого обліку органів Пенсійного фонду України.
Відповідно до абз.3 підп.2 п.2.1 Розділу 2 Порядку №22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування з 01 січня 2004 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Так, частинами 1, 2 статті 21 Закону №1058-IV передбачено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.
На кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.
У п.1 ч.2 ст.22 Закону №1058-IV визначено, що відомості, які містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для: підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; обчислення страхових внесків; визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом; визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом; надання застрахованій особі на її вимогу або у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; надання страховим організаціям, що здійснюють страхування довічних пенсій; надання аудитору, який відповідно до цього Закону здійснює аудит Накопичувального фонду; обміну інформацією з централізованим банком даних з проблем інвалідності.
З матеріалів справи вбачається, що підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії слугували твердження відповідача про відсутність підстав для зарахування до загального страхового стажу позивача періодів підприємницької діяльності з 09 листопада 1998 року по 31 грудня 2009 року, з 01 січня 2011 року по 30 вересня 2011 року та з 01 січня 2012 року по 31 серпня 2013 року, що визначено в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, оскільки відсутні дані про сплату внесків.
Згідно з розділом XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV підпункту 3 підпункту 3-1 до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Відповідно до розділу II пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року (далі - Порядок №22-1), період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.
Постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2018 року №793 пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) викладено у наступній редакції:
«Час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 01.05.1993, а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток №1).
Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01.01.1998 по 31.12.2003 зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 01.01.2004 по 31.12.2017 за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів» .
Як свідчать матеріали адміністративної справи, що для підтвердження факту здійснення позивачем підприємницької діяльності, як підставу зарахування страхового стажу в календарному розмірі з 09 листопада 1998 року по 31 грудня 2009 року з 01 січня 2011 року по 30 вересня 2011 року та з 01 січня 2012 року по 31 серпня 2013 року (в межах спору у даній справі), позивач надала відповідачу свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серія В03 №040640, свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 19 листопада 2008 року (зміна прізвища), повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності від 04 серпня 2014 року №3145, довідку від 06 травня 1999 року №145/06-29 про взяття на облік платника податків, довідку про відсутність заборгованості з податків і зборів від 07 вересня 2006 року №2825/10/24-134, квитанції про сплату страхового внеску до Пенсійного фонду, лист-відповідь Головного управління ДПС у м. Києві від 09 вересня 2021 року №85506/6/26-15-57-03-13, відповідно до змісту якого зазначено, що в контролюючого органу відсутня інформація, у зв`язку з знищенням останньої через сплив строку зберігання, лист Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 17 вересня 2021 року №87743/6/26-15-24-03-15, в якому зазначено, що за інформацією контролюючого органу позивач припинила підприємницьку діяльність, але не знята з обліку, в той же час наявна інформація, що з  01 січня 2013 року по 04 серпня 2014 року перебувала на загальній системі оподаткування.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до змісту листа Головного управління ДПС у м. Києві від 09 вересня 2021 року №85506/6/26-15-57-03-13, в контролюючого органу відсутня інформація відносно сплати позивачем обов`язкових платежів при здійсненні підприємницької діяльності, у зв`язку з знищенням останньої через сплив строку зберігання, тобто позивач фізично позбавлена можливості надати такі докази.
Разом із тим, відсутність у позивача будь-якої заборгованості зі сплати обов`язкових платежів при здійсненні підприємницької діяльності (протилежного відповідачем не доведено) вказує на її своєчасну сплату.
Колегія суддів вказує, що строк зберігання документів про сплату внесків за спірні періоди вже сплив, тому не має правових підстав вимагати від позивача обов`язку щодо зберігання квитанцій про сплату єдиного податку  та свідоцтва про сплату єдиного податку.
Крім того, відповідні документи також знищено контролюючим органом.
Разом із тим, певну частину квитанцій про сплату позивачем єдиного податку у 2009-2011 роках позивачем було надано, їх необгрунтованість чи фіктивність не доведена.
Також до суду апеляційної інстанції позивачем долучено лист ГУ ДПС у м. Києві від 10.09.2021 №85910/6/26-15-12-04-19, відповідно до якого податковий орган підтверджує, що з 20.05.1999 позивач перебувала на обліку як платник єдиного внеску.
Суд першої інстанції вірно вказав на суперечності тверджень позивача стосовно перебування у спірному періоді на спрощеній системі оподаткування, оскільки з 01.01.2013 по 31.08.2014 позивач перебувала на загальній системі оподаткування.
Дана обставина також визнається позивачем в апеляційній скарзі.
За таких обставин колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві врахувати до загального страхового стажу позивача періодів її підприємницької діяльності з 09 листопада 1998 року по 31 грудня 2009 року з 01 січня 2011 року по 30 вересня 2011 року та з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року, враховуючи відсутність у відповідача станом на час розгляду відповідної заяви позивача відповідних належних та допустимих доказів, передбачених для підтвердження вказаних обставин .
Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.
Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов частковому задоволенню.
Згідно частин третьої, шостої статті 139 КАС При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового зборуп.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що за подання позовної заяви та апеляційної скарги позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 2481 грн (992,40+1488,60), та враховуючи часткове задоволення позовних вимог, кошти у розмірі 1240,50 грн підлягають присудженню на користь позивача за рахунок відповідача.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2022 року скасувати та ухвали нове судове рішення.
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві № 2600-0211-8/190336 від 30.11.2021 про відмову в призначенні пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення ОСОБА_1 пенсії за віком період ведення підприємницької діяльності з 09.11.1998 по 31.12.2009, з 01.01.2011 по 30.09.2011 та 01.01.2012 по 31.12.2012, призначити та виплачувати пенсію за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, з 03.10.2021.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Присудити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16; код ЄДРПОУ 42098368) сплачений судовий збір у розмірі 1240,50 грн(одна тисяча двісті сорок гривень 50 коп.).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач          Є.О. Сорочко

Суддя          І.В. Федотов

Суддя          А.Ю. Коротких