ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 952/917/21  Номер провадження 22-ц/814/1809/22	Головуючий у 1-й інстанції Яценко Є.І.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,
суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,
при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 15 квітня 2022 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

                                                В С Т А Н О В И В:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог 
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідач є його батьком, до досягнення повноліття останній сплачував аліменти на його утримання. Після досягнення повноліття у зв`язку з навчанням у ДПТНЗ «Дніпровське вище професійно-технічне училище будівництва» рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 10 березня 2020 року з відповідача було стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі 1300,00 грн на період навчання - до 15 червня 2021 року. Після закінчення вищевказаного навчального закладу він почав навчатися на денному відділенні Вищого професійного училища №17 м. Дніпро, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги на період навчання. На даний час всі витрати по його утриманню та навчанню несе матір, однак відповідач, як батько, на думку позивача, зобов`язаний утримувати свою дитину в період її навчання, так як він є фізично здоровою, працездатною особою та працює без офіційного працевлаштування.
У зв`язку з вищевказаним, позивач прохав стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь аліменти на його утримання на період навчання у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову і до закінчення навчання чи до досягнення 23-річного віку - у залежності від того, яка з цих обставин настане першою.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 15 квітня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_2  аліменти на користь та утримання повнолітнього сина ОСОБА_1 в розмірі 1/10 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 02 грудня 2021 року на період його навчання - до 30 червня 2023 року, але не більше ніж до досягнення ним 23 років.
Вказано, що рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
Стягнуто із ОСОБА_2 судовий збір на користь держави.
Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначено, що визначаючи розмір стягуваних аліментів враховується те, що аліменти, які сплачуються на утримання повнолітніх дочки (сина) - це платіж на утримання цих осіб, який повинен бути спрямований на покриття матеріальної допомоги, якої вони потребують, зокрема, у зв`язку із продовженням навчання. Разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням цієї мети, та обов`язку, який є в обох із батьків і має бути рівним, а розмір аліментів має бути обґрунтованим та доведеним.
При визначенні розміру аліментів, які підлягають до стягнення на користь позивача, місцевим судом було враховано матеріальне становище сторін, їх стан здоров`я, наявність утриманців, вимоги статтей 182, 183, 200, 141, 199 СК України, та те, що повнолітній син потребує коштів на проїзд до навчального закладу, необхідних канцелярських засобів та матеріалів для процесу навчання, а також продуктів харчування, одягу та інших речей, що забезпечить безперешкодний процес його навчання та розвитку, а також те, що незалежно від форми навчання визначений обов`язок батьків утримувати повнолітню дитину, яка навчається.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Із рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 15 квітня 2022 року не погодився позивач  ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку. 
В апеляційній скарзі прохає скасувати рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 15 квітня 2022 року та прийняти нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання задовольнити у повному обсязі.
Позиції учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Особа, яка подала апеляційну скаргу вважає, що оскаржуване судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.
На думку особи, яка подала апеляційну скаргу стягнутий місцевим судом розмір аліментів є безпідставно заниженим та таким, який є мінімально передбаченим чинним законодавством.
Крім того, суд першої інстанції, зменшуючи розмір аліментів, не зазначив причини, обставини та необхідність вчинення таких дій.
Особа, яка подала апеляційну скаргу наголошує, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Також позивач вкотре наголошує, що відповідач є працездатним, стан його здоров`я дозволяє йому працювати, відтак останній не позбавлений можливості матеріально забезпечувати ОСОБА_1 , який продовжує навчатись. 
Щодо відзиву на апеляційну скаргу
Представник відповідача, подавши до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, зазначив, що саме на скаржника покладено обов`язок доказування перед судом обставин неповноти чи необґрунтованості рішення суду першої інстанції, порушення ним під час розгляду справи норм матеріального чи процесуального права, що призвело до прийняття незаконного рішення.
Крім того, вказує, що позивачем не було надано жодного доказу, що відповідач може надавати матеріальну допомогу синові, яку останній прохав суд стягнути на свою користь.
Разом з тим, пославшись на правові висновки Верховного Суду вказав, що суди повинні встановити наявність у повнолітньої дитини потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням, а тому недоведеність вищевказаного може стати підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання після досягнення повноліття.
Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції
Представник ОСОБА_1 - адвокат Жура Н.В., взявши участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, вимоги апеляційної скарги підтримала та прохала їх задовольнити з підстав, вказаних у ній.
Представник ОСОБА_2 - адвокат Муха С.С. під час судового засідання, яке проводилося у режимі відеоконференції, заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та прохав рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 15 квітня 2022 року залишити без змін.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено та не заперечувалося сторонами, що рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 14 грудня 2017 року з відповідача ОСОБА_2 присуджено стягнення аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього на той час сина ОСОБА_1 , у твердій грошовій сумі 1500,00 грн щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5-6).
Постановою Апеляційного суду Харківської області від 10 квітня 2018 року рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 14 грудня 2017 року було змінено в частині розміру аліментів та визначено новий розмір аліментів у твердій грошовій сумі 1000,00 грн щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття (а.с. 29-30).
10 березня 2020 року Зачепилівським районним судом Харківської області ухвалено рішення, яким з відповідача ОСОБА_2 присуджено стягнення аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_1 , у твердій грошовій сумі 1300,00 грн щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону на період його навчання - до 15 червня 2021 року, але не більше ніж до досягнення ним 23 років (а.с. 7-8).
Також місцевим судом встановлено, що ОСОБА_1 навчається на денному відділенні Вищого професійного училища №17 м. Дніпро (наказ про зарахування №16 «З-УДЗ» від 29 липня 2021 року), термін закінчення навчання - 30 червня 2023 рік. Здобувач освіти перебуває на повному державному утриманні (а.с. 10-11).
Позиція апеляційного суду
Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.
Статтею 199 СК України установлено, що, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Згідно частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1 ) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
У постанові Верховного Суду від 13 квітня 2021 року по справі № 308/4214/18 висловлено правову позицію, що СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
У справі, яка переглядається, судом установлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є сином ОСОБА_2 , на день звернення до суду не досяг 23 років, продовжує навчання, не працює. Навчання на денній формі позбавляє ОСОБА_1 можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги.
Відповідач на підтвердження того, що на його утриманні перебуває неповнолітня дитина від іншого шлюбу, укладеного 24 квітня 2010 року з ОСОБА_4 , місцевому суду надав копію свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та довідку про склад сім`ї (а.с. 33-35). 
Що ж стосується матеріального стану ОСОБА_2 , то відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків за період з 2 кварталу 2021 року по 3 квартал 2021 року інформація про доходи ОСОБА_2 відсутня (а.с. 37). Крім того, згідно довідки № 1281 від 20 листопада 2021 року виданої Дніпровською районною філією Дніпропетровського ОЦЗ відповідач в центрі зайнятості на обліку не перебуває та допомогу по безробіттю не одержує (а.с. 36).
Колегія суддів зазначає, що доводи позивача про неофіційне працевлаштування відповідача не беруться судом до уваги, адже відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а ОСОБА_1 на підтвердження вищевказаного будь-яких доказів як суду першої інстанції, так й суду апеляційної інстанції не надав.
Суд першої інстанції, установивши, що син відповідача - ОСОБА_1 продовжує навчатися та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач, який є працездатною особою, зобов`язаний та, як вбачається із тверджень відповідача (наголошував про вчасну оплату присуджених судовим рішенням аліментів у розмірі 1300,00 грн на утримання ОСОБА_1 та відсутності поданих відомостей про зміну фінансово-матеріального стану) має можливість утримувати повнолітнього сина, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання до досягнення ним 23-річного віку.
Що ж стосується розміру стягуваних з відповідача аліментів, то колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що для визначення такого розміру потрібно врахувати в цілому матеріальне становище сторін, їх стан здоров`я, наявність утриманців, вимоги статтей 141, 182, 183, 199, 200 СК України. 
Зокрема, враховуючи відсутність відомостей про отримання доходів ОСОБА_2 , перебування на його утриманні неповнолітньої дитини та встановлений сімейним законодавством мінімально гарантований розмір аліментів, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, визначивши розмір стягуваних з відповідача аліментів - 1/10 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Крім того, колегія суддів вкотре наголошує, що стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, не є беззаперечним та можливе лише за умови сукупності юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину), які підлягають доведенню у встановленому законодавством порядку.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані сторонами докази, із дотриманням норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване рішення. 
Отже, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 15 квітня 2022 року -без змін. 
Щодо судових витрат
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції. 

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 15 квітня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 вересня 2022 року.

Головуючий                                                                        В.П. Пікуль 

Судді                                                                                Т.В. Одринська

О.О. Панченко