ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2022 р.	Справа № 440/14096/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т.,
представника відповідачів - Крупської К.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Полтавської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.02.2022, (головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, повний текст складено 14.02.22 року) по справі № 440/14096/21
за позовом               ОСОБА_1  
до              Полтавської обласної прокуратури ,              Офісу Генерального прокурора ,              П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих)                      
про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 13.09.2021 №191 "Про неуспішне проходження прокурором атестації";
- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Полтавської обласної прокуратури від 19.10.2021 №958к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області;
- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області з 23.10.2021;
- зобов`язати Офіс Генерального прокурора призначити новий час та дату складання відповідного іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки для прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_1 ;
- стягнути з Полтавської обласної прокуратури середній заробіток за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що працювала на посаді прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області, на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» приймала участь у проведенні атестації та успішно пройшла перший етап (іспит) у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, і її допущено до другого етапу анонімного тестування. 
За наслідками проходження анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної технікою ОСОБА_1  не набрала прохідного балу для успішного складання іспиту.
Не погодившись з результатами тестування, позивач подала заяву щодо можливості вважати складений іспит таким, що не відбувся з огляду на некоректну роботу комп`ютерної техніки, за наслідками якої Перша кадрова комісія 20.11.2020 прийняла рішення про виключення ОСОБА_1 зі списку осіб, які не склали іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки та зазначила про необхідність призначити нову дату складання іспиту. Таким чином, проведення другого етапу атестації стосовно позивача завершено не було.
Разом з тим, рішенням П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 13.09.2021 №191 та прийнятим на його підставі наказом керівника Полтавської обласної прокуратури від 19.10.2021 №958к її звільнено з посади прокурора Полтавської місцевої прокуратури та органів прокуратури на підставі пп.2 п.19 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходiв iз реформи органів прокуратури».
Зазначила, що приймаючи спірне рішення про неуспішне проходження нею атестації, П`ятнадцята кадрова комісія вийшла за межі своїх повноважень, оскільки не мала права переглядати матеріали та рішення, прийняті попередніми кадровими комісіями щодо атестації прокурорів, у тому числі і рішення Першої кадрової комісії від 20.11.2020, яким позивачу перенесено дату складення іспиту. При цьому, на думку позивача, рішення П`ятнадцятої кадрової комісії не містить мотивів і обставин його прийняття та підстав відхилення рішення Першої кадрової комісії щодо перенесення атестації позивача, яке не визнане нечинним та не скасоване.
З урахуванням наведеного, вважала, що оскаржувані рішення та наказ є протиправними та підлягають скасуванню, а позивач поновленню на роботі з виплатою середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.02.2022 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 13 вересня 2021 року №191 "Про неуспішне проходження прокурором атестації".
Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Полтавської обласної прокуратури від 19 жовтня 2021 року №958к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області з 23 жовтня 2021 року.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області з 25 жовтня 2021 року.
Стягнуто з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 жовтня 2021 року по 03 лютого 2022 року у розмірі 33 607,14 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Допущено рішення суду до негайного виконання в частині поновлення позивача на посаді прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області з 25 жовтня 2021 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 7 810,11 грн.
Офіс Генерального прокурора, Полтавська обласна прокуратура (далі - відповідачі), не погоджуючись з судовим рішенням, подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків обставинам справи, просили його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Зазначають, що судом першої інстанції не враховано, що за особистою заявою позивача її допущено до проходження атестації, за наслідками якої  за результатами анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки вона набрала 86 балів, що є менше ніж прохідний бал, необхідний для допуску до наступного етапу оцінювання - співбесіди. Вказують, що неуспішне проходження атестації є безумовною підставою для звільнення з посади та органів прокуратури, що безпосередньо визначено Законом.
При цьому, звертають увагу, що прийняте рішення Першої кадрової комісії від 20.11.2020 про виключення позивача зі списків осіб, які не пройшли тестування та призначення переатестації  є процедурним, а не остаточним, оскільки кадровою комісією не було визначено нової дати складення іспиту; графік складання іспиту не затверджувався.
Натомість, вказали, що матеріали атестації не містять відомостей, що ОСОБА_1 повідомляла Першу кадрову комісію про погіршення стану здоров`я або неналежну роботу комп`ютерної техніки; фактично позивач використала своє право на проходження відповідного етапу атестації, а тому за результатами розгляду матеріалів атестації П`ятнадцятою кадровою комісією не було встановлено підстав для повторного проходження нею іспиту. 
Крім того,   ОСОБА_1 прибула для проходження тестування, пройшла іспит і лише після отримання негативного результату звернулась із заявою до кадрової комісії про повторне проходження іспиту. 
Просять врахувати постанови Верховного Суду від від 21.09.2021 у справі № 200/5038/20-а, від 21.09.2021 у справі № 160/6204/20, від 29.09.2021 у справі № 440/2682/20, від 08.12.2021 у справі № 420/4572/20.
Апелянти зазначили, що наказ керівника Полтавської обласної прокуратури від 19 жовтня 2021 року №958к  про звільнення ОСОБА_1 прийнятий на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження нею атестації на підставі пп.2 п.19 розділу ІІ Закону України №113, отже є правомірним та безпідставно скасований судом.
Позивач не подала відзив на апеляційні скарги.
В судовому засіданні представник відповідачів підтримала апеляційні скарги, просила їх задовольнити.
Позивач у судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачів, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 03.04.2002 проходила службу в органах прокуратури України на різних посадах, зокрема, з 20.01.2020 - на посаді прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області (т. 1, а.с. 14-22).
На підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-ІХ (далі - Закон України №113-ІХ) ОСОБА_1 приймала участь у проведенні атестації, успішно склала перший етап (іспит) у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора і був допущений до другого етапу анонімного тестування.
04.11.2020 ОСОБА_1 проходила анонімне тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки та набрала 86 балів, що є меншим прохідного балу (93 бали) для успішного складання іспиту (т. 3 а.с. 237-239).
05.11.2020 позивач звернулась із заявою до Першої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) щодо можливості вважати складений іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички таким, що не відбувся та призначення нової дати складення іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички (т. 3, а.с. 240).
Рішенням, оформленим протоколом № 12 засідання Першої кадрової комісії від  20.11.2020  кадрова комісія  заяву ОСОБА_1 задоволено, внесено її до графіку для складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; виключено ОСОБА_1 зі списку осіб, які 04.11.2020 не склали іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; відповідно до пункту 7 розділу І Порядку проходження прокурорами атестації та вирішено призначити нову дату складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички; про прийняте рішення поінформувати Офіс Генерального прокурора (т. 4 а.с. 38-40).
В подальшому наказом Генерального прокурора № 236 від 16.07.2021 припинено діяльність, зокрема Першої кадрової комісії та наказом Генерального прокурора № 239 від 22.07.2021 створено П`ятнадцяту кадрову комісію обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), якій передано матеріали атестації прокурорів.
05.08.2021 Департамент кримінально-правової політики та захисту інвестицій надіслав голові П`ятнадцятої кадрової комісії для розгляду інформацію та список прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), яким кадровими комісіями вирішено призначити новий час (дату) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички, про те конкретної дати (часу) не визначено (т. 3, а.с. 175-198).
Згідно із протоколом засідання П`ятнадцятої кадрової комісії від 09.08.2021 №1 комісія на підставі вивчення зазначеного вище листа вирішила витребувати з кадрового підрозділу Офісу Генерального прокурора матеріали атестації прокурорів щодо яких, зокрема, першою кадровою комісією прийнято процедурне рішення про призначення нового часу (дати) складання іспиту на загальні здібності і навички з метою вирішення питання включення даних прокурорів до графіку складання цього іспиту (т. 3, а.с. 45-46).
25.08.2021 П`ятнадцята кадрова комісія розглянула питання про включення до графіку складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки ОСОБА_1 , за наслідками якого вирішила не включати позивача до графіку його складання, посилаючись на те, що вона 04.11.2020 завершила тестування і від неї не надходило скарг, актів про дострокове завершення тестування не складено, а сам факт звернення прокурора із заявою про технічні збої програмного забезпечення та погане самопочуття після неуспішного проходження ним тестування не є доказом їх наявності (т. 3, а.с. 93-94).
13.09.2021 П`ятнадцятою кадровою комісією прийнято рішення № 191, яким не допущено ОСОБА_1  до етапу проходження співбесіди і припинено її участь в атестації, з урахуванням чого визнано ОСОБА_1 такою, що неуспішно пройшла атестацію (т. 3, а.с. 38).
Наказом Полтавської обласної прокуратури № 958к від 19.10.2021 ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Полтавської місцевої прокуратури на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації відповідно до пп. 2 п. 19 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" з 23 жовтня 2021 р. (т. 1 а.с. 28).
Не погоджуючись із рішенням кадрової комісії та наказом Полтавської обласної прокуратури, позивач звернулась до суду з позовом.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що П`ятнадцята кадрова комісія при прийнятті рішення від 13.09.2021 діяла не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені законодавством України, унаслідок чого позбавила позивача можливості скласти іспит та безпідставно прийняла оскаржуване рішення про неуспішне проходження нею атестації.
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Статтею 4 Закону № 1697-VII визначено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Черговим етапом процесу реформування прокуратури стало прийняття Верховною Радою України у межах своїх конституційних повноважень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-IX (далі - Закон № 113), який набрав чинності 25 вересня 2019 року.
Цим Законом внесено зміни до кодексів та законів України не скільки щодо форми чи змісту діяльності прокуратури, а скільки щодо реформи органів прокуратури в частині кадрових питань.
Передбачене Законом № 113-ІХ проведення атестації прокурорів є обов`язковою складовою запровадженого Законом № 113-ІХ процесу реформування системи органів прокуратури та за своєю суттю є спеціальною процедурою, яка має на меті підтвердження здатності прокурорами виконувати свої повноваження на належному рівні за визначеними законом критеріями, шляхом здійснення оцінки їхньої професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, що стосувалась, зокрема, усіх без винятку прокурорів, які мали бажання продовжувати працювати у органах прокуратури.
Згідно пунктів 6, 7 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 113-ІХ з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори, зокрема, місцевих прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру". Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у місцевих прокуратурах можуть бути переведені на посаду прокурора в окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
Пунктом 10 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ передбачено, що прокурори, зокрема,  місцевих прокуратур мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації.
Відповідно до підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ Закону № 113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у місцевих прокуратурах звільняються керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав: рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором місцевої прокуратури.
Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком "Про затвердження Порядку проходження прокурорами атестації", затвердженим 03 жовтня 2019 року наказом Генерального прокурора № 221 (далі - Порядок № 221).
Пунктом 9 розділу І Порядку № 221 передбачено, що атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора місцевої прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 цього Порядку.
Згідно із п. 11 Розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX, атестація прокурорів проводиться, зокрема, кадровими комісіями обласних прокуратур.
На виконання вимог Закону № 113-IX, наказом Генерального прокурора № 221 від 03.10.2019 року затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (надалі - Порядок № 221).
Відповідно до пунктів 1-6 розділу І Порядку № 221 атестація прокурорів - це встановлена розділом II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (далі - Закон) та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів місцевих прокуратур.
Атестація прокурорів місцевих прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями.
Порядок роботи, перелік і склад кадрових комісій визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.
Предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок); 2) професійної етики та доброчесності прокурора.
Атестація включає такі етапи: 1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; 2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; 3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.
Пунктом 7 розділу І Порядку № 221 передбачено, що якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних чи інших причин, які не залежали від членів комісії та прокурора, або ж у разі скасування судом рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації комісія призначає новий час (дату) складання прокурором відповідного іспиту чи проведення з ним співбесіди.
Згідно з пунктом 8 розділу І Порядку № 221 за результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень: 1) рішення про успішне проходження прокурором атестації; 2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Форми типових рішень визначені у додатку 1 до цього Порядку.
Пунктом 11 розділу I Порядку № 221 передбачено, що особиста участь прокурора на всіх етапах атестації є обов`язковою. Перед кожним етапом атестації прокурор пред`являє кадровій комісії паспорт або службове посвідчення прокурора.
У разі неявки прокурора для проходження відповідного етапу атестації у встановлені кадровою комісією дату, час та місце, кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Факт неявки прокурора фіксується кадровою комісією у протоколі засідання, під час якого мав відбуватися відповідний етап атестації такого прокурора.
У виключних випадках, за наявності заяви, підписаної прокурором або належним чином уповноваженою ним особою (якщо сам прокурор за станом здоров`я не може її підписати або подати особисто до комісії) про перенесення дати іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, або дати іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, або дати співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, кадрова комісія має право протягом трьох робочих днів з дня отримання такої заяви ухвалити рішення про перенесення дати складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора.
Заява має бути передана безпосередньо секретарю відповідної кадрової комісії не пізніше трьох днів з дати, на яку було призначено іспит, співбесіду відповідного прокурора. До заяви має бути долучена копія документу, що підтверджує інформацію про поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. У разі неможливості надати документальне підтвердження інформації про причини неявки в день подання заяви, прокурор має надати таке документальне підтвердження в день, на який комісією було перенесено проходження відповідного етапу атестації, однак до початку складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. Якщо прокурор не надасть документальне підтвердження інформації про поважні причини його неявки до початку перенесеного складення відповідного іспиту, проходження співбесіди, комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.
Якщо заява прокурора подана до кадрової комісії з порушенням строку, визначеного цим пунктом, або якщо у заяві не вказані поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проведення співбесіди кадрова комісія ухвалює рішення про відмову у перенесенні дати та про неуспішне проходження атестації таким прокурором.
Інформація про нову дату складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора). З моменту оприлюднення відповідної інформації прокурор вважається повідомленим належним чином про нову дату проведення відповідного етапу атестації.
Крім того, на виконання приписів Закону № 113-ІХ наказом Генерального прокурора від 17 жовтня 2019 року № 233 затверджено Порядок роботи кадрових комісій (далі - Порядок № 233).
Абзацом 2 пункту 2 Порядку № 233 визначено, що кадрові комісії забезпечують, зокрема, проведення атестації прокурорів місцевих прокуратур.
Згідно із пунктами 8, 10, 11 Порядку № 233 комісія правомочна ухвалювати рішення, здійснювати інші повноваження, якщо на її засіданні присутня більшість членів комісії. Комісія може приймати процедурні рішення, пов`язані з її діяльністю. Перелік присутніх на засіданні членів комісії, інформація про істотні питання, пов`язані із діяльністю комісії, а також процедурні рішення комісії фіксуються у протоколі засідання.
Пунктом 12 Порядку № 233 визначено, що рішення комісії, крім зазначених в абзаці другому цього пункту, в тому числі процедурні, обговорюється її членами і ухвалюються шляхом відкритого голосування більшістю голосів присутніх на засіданні членів комісії. Член комісії вправі голосувати "за" чи "проти" рішення комісії. У разі рівного розподілу голосів, приймається рішення, за яке проголосував голова комісії.
Рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди ухвалюється шляхом відкритого голосування більшістю від загальної кількості членів комісії. Якщо рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди не набрало чотирьох голосів, комісією ухвалюється рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.
Судом встановлено, що 04.11.2020 при складенні іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки ОСОБА_1 набрала 86 балів, що є меншим за прохідний бал.
05.11.2020 позивач звернулась до Першої кадрової комісії щодо некоректної роботи комп`ютерних засобів, поганого самопочуття, перебування у стресовому стані, що перешкоджало складенню іспиту і вплинуло на його результат, та просила призначити нову дату складання іспиту.
Перша кадрова комісія розглянула вказану заяву позивача  та прийняла рішення, оформлене протоколом від 20.11.2020 №12, яким виключила позивача зі списків осіб, що не успішно склали іспит та вирішила призначити  нову дату складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички, оскільки повідомлені нею причини могли негативно вплинути на об`єктивний результат тестування. 
Тобто, Перша кадрова комісія визнала наявність відносно ОСОБА_1 причин, які могли негативно вплинути на об`єктивний результат її тестування.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що рішення Першої кадрової комісії, оформлене протоколом від 20.11.2020, не скасовано, а тому станом на даний час є чинним.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що припинення діяльності Першої кадрової комісії на підставі наказу Генерального прокурора від 16.07.2021 № 236 та утворення на підставі наказу від 21.07.2021 № 239 П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) не зумовлює підстав для втрати чинності рішеннями Першої кадрової комісії, зокрема, й щодо задоволення заяви позивача від 05.11.2020 про призначення нової дати складення іспиту, а відтак рішення Першої кадрової комісії, оформлене протоколом від 20.11.2020 № 12 і дотепер чинне, що відповідачі не заперечують.
Враховуючи, що відповідно до вимог Порядку № 221 визначення дати іспиту відбувається шляхом формування графіків складання іспитів, які оприлюднюються на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора), обов`язку одночасно з розглядом заяви від 05.11.2020 призначити дату повторного тестування у Першої кадрової комісії не було. Однак, вирішити питання про призначення нової дати складання позивачем вказаного іспиту в подальшому кадрова комісія повинна була в силу прийнятого 20.11.2020 рішення.
Проте, П`ятнадцята кадрова комісія протоколом № 6 від 25.08.2021 вирішила не включати позивача до графіку складення іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення заяви позивача про призначення нової дати складення іспиту.
Таким чином, не скасовуючи і не змінюючи чинного рішення Першої кадрової комісії про призначення ОСОБА_1 нової дати складення іспиту на загальні здібності та навички, П`ятнадцята кадрова комісія повторно розглянула питання, яке вже було вирішено 20.11.2020 Першою кадровою комісією по суті заяви.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що ні положення Закону № 113 ІХ, ні Порядку № 221 ні Порядку № 233 не наділяють кадрову комісію повноваженнями за тими ж самими обставинами ревізувати (переглядати) власне рішення або рішення іншої кадрової комісії щодо призначення прокурору нового часу (дати) складання відповідного іспиту чи проведення з ним співбесіди, як і не передбачають вчинення кадровою комісією повторно дій щодо визначення підстав для призначення нового часу (дати) складання іспиту чи проведення співбесіди, як не передбачають і права комісії або дій з вирішення питання, чи включати до графіку складання іспитів прокурора, щодо якого вже прийнято рішення про призначення йому нової дати складання іспиту.
Варто зауважити, що за змістом Порядків № 221 та № 233 прокурор, включений до оприлюдненого в установленому порядку графіка складання іспиту (графіка складання іспитів), продовжує проходити атестацію до ухвалення кадровою комісією рішення про успішне або неуспішне проходження ним атестації. Таке рішення ухвалюється кадровою комісією за підсумками кожного з етапів атестування, у тому числі в разі, якщо прокурор на іспиті набрав бал, менший за прохідний, проте якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних чи інших причин, які не залежали від членів комісії та прокурора, то обов`язком комісії є призначення нового часу (дати) складання прокурором відповідного іспиту чи проведення з ним співбесіди.
В силу приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України суб`єкт владних повноважень має діяти виключно в межах та у спосіб, що встановлені законом, оскільки він виконує державні функції, і лише держава шляхом законодавчого регулювання визначає його завдання, межі його повноважень та спосіб, у який він здійснює ці повноваження. Розширене тлумачення суб`єктом владних повноважень способів здійснення своїх повноважень не допускається.
Таким чином, у спірних відносинах єдиним можливим правомірним варіантом дій П`ятнадцятої кадрової комісії було визначити позивачу конкретну дату складання іспиту на загальні здібності та навички і скласти відповідний графік складання іспитів із включенням до нього позивача.
Однак, П`ятнадцята кадрова комісія, не зважаючи на чинне рішення Першої кадрової комісії, оформлене протоколом від 20.11.2020 №12, безпідставно прийняла протилежне за змістом рішення про не включення позивача до графіку на складання іспиту на загальні здібності та навички, а також рішення про неуспішне проходження позивачем атестації. При цьому у рішенні від 13.09.2021 про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації єдиною підставою для його ухвалення зазначено результат іспиту, складеного позивачем 04.11.2020.
На підтвердження вищенаведеної правової позиції свідчить судова практика Європейського Суду з прав людини.
Так, у справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу   належного урядування. Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Діяльність суб`єкта владних повноважень відбувається у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу "заборонено все, крім дозволеного законом" або, інакше кажучи, "дозволено лише те, що прямо передбачено законом". Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує введення владних функцій у законні рамки і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів. Вчинення ж владним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними та незаконними.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені процедурні вимоги поширюються на діяльність кадрових комісій у спірних відносинах, адже такі комісії під час проведення атестації прокурора виконують владні управлінські функції.
Враховуючи, що у спірних відносинах чинним законодавством не передбачено повноважень однієї кадрової комісії здійснювати перевірку правомірності рішень іншої кадрової комісії, дії П`ятнадцятої кадрової комісії з не призначення позивачу нової дати складення іспиту вірно визнані судом першої інстанції, як такі, що вчинені за межами її повноважень.
Доводи апелянтів про те, що прийняті як Першою так і П`ятнадцятою кадровими комісіями рішення про призначення позивачу нової дати складення іспиту та про відмову включити його до графіку складання іспитів є процедурними, а не остаточними (про успішне/неуспішне проходження атестації) колегія суддів відхиляє, оскільки п. 11 Порядок № 223 передбачає, що процедурні рішення, які може приймати комісія, – це рішення, які пов`язані з її діяльністю. Натомість, рішення про призначення позивачу дати повторного іспиту, виключення позивача зі списку осіб, які під час здачі іспиту 04 листопада 2020 року набрали менше 93 балів і визнання недійсними результатів іспиту позивача жодним чином не відносяться до діяльності комісії та не направлені на забезпечення її діяльності.
З приводу наявності у комісії саме дискреційних повноважень щодо включення прокурора у графік складення іспиту колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Згідно з положеннями рекомендації Комітету Ради Європи № (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради Європи 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Таким чином, дискреція – це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями – органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями – вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.
На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Зважаючи на те, що пунктом 7 Порядку № 221 не передбачено альтернативного варіанту поведінки комісії при розгляді питання про призначення нового часу (дати) складення прокурором іспиту, окрім призначення дати такого іспиту, колегія суддів вважає, що в цьому випадку повноваження комісії не є дискрецією.
У спірному рішенні зазначено, що підставою його ухвалення є результат іспиту, складеного позивачем 04.11.2020, яка не набрала достатньої кількості балів для його успішного проходження.
Колегія суддів вважає таке обґрунтування протиправним з огляду на те, що рішенням Першої кадрової комісії від 20.11.2020 позивача виключено зі списку осіб, які під час здачі іспиту 04 листопада 2020 року набрали менше 93 балів.
Колегія суддів вважає, що прийняте П`ятнадцятою кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації від 13.09.2021 №191, фактично нівелює рішення Першої кадрової комісії від 20.11.2020, без скасування при цьому останнього. Таке рішення П`ятнадцятої кадрової комісії суперечить Порядку № 221 та виходить за межі повноважень комісії, оскільки законодавством не передбачене право переглядати рішення комісії іншими комісіями, і, як наслідок, порушує принцип правової визначеності і принцип «належного урядування», тому що позбавляє позивача правомірних очікувань на призначення йому дати повторного іспиту.
Колегія суддів відхиляє посилання відповідачів на правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 21.09.2021 у справі № 200/5038/20-а, від 21.09.2021 у справі № 160/6204/20, від 29.09.2021 у справі № 440/2682/20, від 08.12.2021 у справі № 420/4572/20, оскільки обставини в цих справах відрізняються від обставин справи, що переглядається, тим, що на відміну від спірних, кадрові комісії не приймали рішення про призначення прокурору нової дати іспиту, з послідуючим переглядом такого рішення. Натомість, саме наявність чинного рішення кадрової комісії, яким задоволено заяву позивача про призначення нової дати іспиту (хоча і без визначення конкретної календарної дати), є вирішальною у спірному випадку. Предметом спору є не правовідносини щодо неуспішного складення позивачем іспиту, а щодо перевищення комісією своїх повноважень, що, зрештою, призвело до звільнення позивача.
При цьому, колегія суддів враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 910/12294/16, відповідно до яких подібність відносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм.
За вищенаведених обставин слід дійти висновку, що при прийнятті рішень від 25.08.2021 (протокол № 6), від 13.09.2021 (протокол № 11) та від від 13.09.2021 №191 П`ятнадцята кадрова комісія діяла з перевищенням власних повноважень та не на підставі Порядків № № 221, 233, унаслідок чого позбавила позивача можливості скласти повторний іспит та протиправно прийняла оскаржуване у цій справі рішення про неуспішне проходження позивачем атестації, що є підставою для його скасування в судовому порядку.
Щодо доводів апеляційних скарг про правомірність наказу керівника Полтавської обласної прокуратури від 19.10.2021 № 958к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Полтавської місцевої прокуратури Сумської області.
Так, спірний наказ прийнятий на підставі рішення П`ятнадцятої кадрової комісії від 13.09.2021 №191 про неуспішне проходження позивачем атестації та згідно з підпунктом 2 пункту 19 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури".
Підпунктом 2 пункту 19 розділу II "Прикінцеві положення" Закону №113-ІХ (у редакції Закону України від 15.06.2021 №1554-IX) визначено, що прокурори та слідчі органів прокуратури "..."звільняються керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора за умови настання такої підстави, як рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.
Отже, неуспішне проходження прокурором атестації є самостійною підставою для його звільнення з посади, а юридичним фактом для звільнення слугує рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.
Також при вирішенні справи колегія суддів враховує, що позивач після отримання рішення Першої кадрової комісії ( 20.11.2020) майже рік продовжувала виконувати свої посадові обов`язки (до 19.10.21), мала законні сподівання на призначення дати іспиту відповідним суб`єктом владних повноважень та на йому поведінку, відповідно до прийнятого ним рішення.
Принцип юридичної визначеності є істотно важливим для питання довіри до судової системи та верховенства права. Аби досягти цієї довіри, держава повинна зробити текст закону (the law) легко доступним. Вона також зобов`язана дотримуватись законів (the laws), які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю.
Передбачуваність означає, що закон має бути, за можливості, проголошений наперед — до його застосування та має бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, щоб особа мала можливість скерувати свою поведінку.
Потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними. У цьому контексті закон (a law), яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції.
Не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади.
Отже, закон повинен вказати на обсяг будь-якої такої дискреції та на спосіб її здійснення із достатньою чіткістю, аби особа мала змогу відповідним чином захистити себе від свавільних дій [влади].
У рішенні ЄСПЛ від 26.10.2000 у справі «Гасан і Чауш проти Болгарії» (Hasan and Chaush v. Bulgaria, заява N 30985/96), вказується, що національне законодавство має передбачати правовий засіб захисту від свавільного втручання органів державної влади у права, гарантовані Конвенцією. У питаннях, які зачіпають основні права, це законодавство суперечило б верховенству права — одному з передбачених Конвенцією основних принципів демократичного суспільства, якщо під правом діяти на власний розсуд, наданим органові виконавчої влади, мається на увазі необмежена влада. Тому межі наданих компетентним органам дискреційних повноважень мають бути абсолютно чітко визначені в законодавстві
Юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишались передбачуваними. Зворотна дія [юридичних норм] також суперечить принципові юридичної визначеності, принаймні у кримінальному праві (ст.7 ЄКПЛ), позаяк суб`єкти права повинні знати наслідки своєї поведінки; але це також стосується і цивільного та адміністративного права — тією мірою, що негативно впливає на права та законні інтереси [особи].
Для забезпечення юридичної визначеності важливо належною мірою запровадження загальної заборони зворотної дії інших актів права та встановлення чітких умов застосування винятків з цього правила, як це зазначено у ст.58 Конституції України, згідно з якою закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Отже, оскільки судом першої інстанції визнано протиправним рішення П`ятнадцятої кадрової комісії від 13.09.2021 №191 про неуспішне проходження позивачем атестації, тому наказ від 19.10.2021, прийнятий на підставі зазначеного рішення, підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач звільнений наказом керівника Полтавської обласної прокуратури від 19.10.2021 № 958к з посади прокурора Полтавської місцевої прокуратури з 23 жовтня 2021 року.
Зважаючи на встановлення судом протиправності прийняття Обласною прокуратурою Наказу № 958, суд першої інстанції вірно поновив ОСОБА_1 на посаді прокурора Потавської місцевої прокуратури з наступного робочого дня, тобто з 25 жовтня 2021 року.
Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушено прогулу, колегія суддів зазначає наступне.
Приписами ч. 2 статті 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Згідно абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100) середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до п.8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Так, період вимушеного прогулу позивача складає 71 робочий день, що обраховується починаючи з наступного робочого дня після звільнення (25.10.2021) до прийняття судом рішення про поновлення позивача на посаді (03.02.2022).
Згідно довідки Полтавської обласної прокуратури від 01.11.2021, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на день звільнення складала 473,34 грн, а середньомісячна – 7 810,11 грн (т. 4, а.с. 105).
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача, становить 33 607,14 грн. (473,34 грн. х 71 р. дн.)
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.
Інші доводи апеляційних скарг не впливають на правильність висновків суду. Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Полтавської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.02.2022 по справі № 440/14096/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	Т.С. Перцова    С.П. Жигилій   	
Повний текст постанови складено  19.12.2022 року