ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

25 жовтня 2022 року 	м.Суми	

Справа №584/1818/19 
Номер провадження 22-ц/816/427/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Ткачук С. С. 
з участю секретаря судового засідання – Кияненко Н.М., 

в присутності 
представника позивача  ОСОБА_1 – адвоката Латишевої Валентини Олексіївни , 
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_2 
на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 22 грудня 2021 року у складі судді Токарєва С.М., ухваленого в м. Путивль Сумської області, повний текст якого складено 30 грудня 2021 року, 
в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Новослобідської сільської ради Конотопського району Сумської області, Конотопської районної державної адміністрації Сумської області, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, про визнання права власності на земельну частку (пай),

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 10 березня 1982 року по 27 листопада 1995 року був членом КСП «Карла Маркса» (08 жовтня 1992 року – реорганізовано в колективне сільськогосподарського підприємство – асоціація). Відповідно до указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року проведено розпаювання земельних ділянок часток (паїв), на які мали право всі члени колективного сільськогосподарського підприємства. 
Позивачу було відомо, що по закону земля КСП повинна бути поділена на всіх членів КСП, в зв`язку з чим не перевіряв наявність свого прізвища у списку пайовиків, при цьому сертифікат на право на земельну частку (пай) він так і не отримав, а лише у 2018 році дізнався, що його помилково не було включено до зазначеного списку, тобто про порушення свого права на отримання землі він довідався лише у 2018 році.
Посилаючись на те, що його право на земельну частку (пай) в землях колективної власності колишнього КСП, потім СЗАТ ім. Карла Маркса було порушено, просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на земельну частку (пай) розміром 7,31 в умовних кадастрових гектарах із землі, яка перебувала в колективній власності КСП ім. Карла Маркса із земель сільськогосподарського призначення резервного фонду Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області з подальшим виділенням її в натурі.
Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 22 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції дійшов до безпідставного висновку, що позовні вимоги заявлені зі спливом строків позовної давності, так як про порушене право він дізнався лише в 2019 році. Стверджує, що він був переконаний в тому, що його включено до списку пайовиків та видано сертифікат на землю, так як був членом КСП, та після того, як із 2019 року земельні ділянки на території Новослобідської сільської ради стали затребуваними, він почав цікавитися з приводу своєї земельної частки. 
Звертає увагу і на те, що процес розпаювання земель КСП та оформлення право на земельні частки (паї), станом на січень 2019 року не було завершено і тривав до 2020 року, а він як людина необізнана, не міг навіть подумати, що його навмисно чи з необережності, не включать до Списку громадян-власників сертифікатів. 
Конотопською районною державною адміністрацією Сумської області та Новослобідською сільською радою Конотопського району Сумської області подані відзиви на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, просять його залишити без змін, а доводи апеляційної скарги без задоволення. Розгляд справи просили провести за відсутності представників відповідачів. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача – адвоката Латишевої В.О., яка підтримала доводи апеляційної скарги , перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що згідно статуту колективного сільськогосподарського підприємства – асоціації кооперативів імені Карла Маркса Путивльського району Сумської області, прийнятому на зборах уповноважених кооперативів асоціації від 12 лютого 1993 року (протокол № 1), зареєстрованому в державній адміністрації Путивльського району 14 квітня 1993 року відповідно до розпорядження № 11, останнє утворено на базі колгоспу імені Карла Маркса Путивльського району Сумської області, його членами можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, які признають його статут і приймають участь своєю працею і засобами в роботі одного з кооперативів асоціації. Прийняття в члени здійснюється на загальних зборах членів кооперативу, в якому особа, яка подала заяву, має бажання працювати, в її присутності з наступним затвердженням зборами уповноважених кооперативів. На кожного члена асоціації ведеться трудова книжка встановленого зразка. Членство в асоціації припиняється в разі виходу або виключення з асоціації (а.с. 38-58). 
Як вбачається з копії трудової книжки позивача, з 10 березня 1982 року по 27 листопада 1995 року був членом колгоспу ім. Карла Маркса, який 08 жовтня 1992 року був реорганізований в колективне сільськогосподарське підприємство – асоціацію кооперативів ім. Карла Маркса (а.с. 6).
Заявою від 21 січня 2019 року позивач звернувся до Новослобідської сільської ради про виділення йому як члену КСП ім. Карла Маркса, який на час розпаювання працював охоронцем в колгоспі, земельної ділянки, на яку він мав право, із земель резервного фонду. До заяви позивачем було додано копії трудової книжки, паспорта та ідентифікаційного номера (а.с. 10). 
Відповідно до листа Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області від 24 січня 2019 року № 88/02-27, сільська рада повідомила позивача про відсутність повноважень щодо виділення земельної ділянки як члену КСП. При цьому зазначила, що відповідно до пункту 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства (а.с. 11). 
З копії листа відділу у Путивльському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 23 вересня 2020 року № 2/270-20 вбачається, що список громадян – членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства ім. Карла Маркса у відділі відсутній (а.с. 92). 
Відповідно до фотокопії державного акту на право колективної власності на землю серії СМ № 00013 від 30 червня 1995 року, його видано колективному сільськогосподарському підприємству ім. Карла Маркса в с. Мінакове Князівською сільською радою народних депутатів Путивльського району Сумської області у тому, що вказаному власнику землі передається у колективну власність 3536,7 гектарів землі в межах згідно з планом. Землю передано у колективну власність для сільськогосподарського використання відповідно до рішення Князівської сільської ради народних депутатів від 16 листопада 1993 року. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 12 (а.с. 93-94). 
Відповідно до листа архівного відділу Путивльської районної державної адміністрації від 19 жовтня 2020 року № 820, в зазначених у запиті протоколах сесій Князівської сільської ради списків на розпаювання членів СЗАТ ім. Карла Маркса не має (а.с. 96).
З додатково витребуваних за клопотанням представника позивача відомостей від Головного управління Держгеокадастру у Сумській області вбачається, що землі колективної власності КСП ім..Карла Маркса Путивльського району Сумської області були виділені згідно проекту роздержавлення і приватизації земель колективного сільськогосподарського підприємства ім.Карла Маркса Путивльського району Сумської області, розробленого Українським науково-дослідним та проектно-вишукувальним інститутом по землеустрою, який затверджений рішенням Путивльської районного Ради народних депутатів Сумської області п`ятнадцятої сесії двадцять першого скликання, складом та змістом якого не передбачено додатку до державного акту на право колективної власності на землю по даному господарству, а саме списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства ім.Карла Маркса Путивльського району Сумської області.
В наявних списках які є додатками до технічної документації по визначенню розмірів земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах і вартісному виразу сільськогосподарського закритого акціонерно-пайового товариства ім.Карла Маркса та технічної документації по передачі в натурі земельних часток (паїв) і видачі державних актів на право приватної власності на землю громадянам-власникам земельних сертифікатів на території Князівської сільської ради Путивльського району Сумської області особа з прізвищем ім`ям та по батькові ОСОБА_2 – відсутня ( т.2 а.с. 41-77). 
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на момент видачі державного акту на право колективної власності на землю КСП ім. Карла Маркса, ОСОБА_2 зберігав членство у ньому та у відповідності до п.п. 2, 5 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95 мав право на земельну частку (пай), але безпідставно не був включений  до списків осіб, які мають таке право.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Частинами дев`ятою, десятою статті 5 ЗК України 1990 року визначено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-ІV право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).
Згідно з пунктом 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.
Відповідно до вимог статей 22, 23 ЗК України та зазначеного Указу Президента особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акту.
У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ»     від 16 квітня 2004 року  роз`яснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
За таких обставин та з огляду на вищевикладені вимоги законодавства, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що факт членства позивача в КСП ім.Карла Маркса підтверджується копією трудової книжки та копією рішення Князівської сільської Ради народних депутатів Путивльського району Сумської області від 8 липня 1993 року «Про проект роздержавлення та приватизації земель сільськогосподарського підприємства ім.Карла Маркса « та додатками до нього , а отже мав право на земельну частку (пай) , але безпідставно не був включений до списків осіб, які мають таке право.
В той же час, зважаючи на пропуск позивачем строку позовної давності, місцевим судом було відмовлено в задоволенні його позивних вимог. 
Колегія суддів не може в повному обсязі погодитись з таким висновком місцевого суду, оскільки , у відповідності до положень ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивач, звертаючись з позовом до суду просив визнати за ним право власності на земельну частку (пай) розміром 7,31 умовних кадастрових гектарів у землі, яка перебувала у колективній власності КСП ім.Карла Маркса із земель сільськогосподарського призначення резервного фонду Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області з подальшим виділенням її в натурі, в той же час усупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, позивачами не було надано ані суду першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду рішення суду, доказів набуття ними у встановленому законом порядку саме права власності на земельну частку (пай).
Суд не може підміняти інший орган державної влади та місцевого самоврядування та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади або місцевого самоврядування.
Таким чином, позовні вимоги про визнання права власності на земельну частку (пай) не підлягають задоволенню, з підстав не набуття на час звернення до суду з позовом такого права позивачем, а тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог. 
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позову. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 22 грудня 2021 року змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позову . 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 26 жовтня 2022 року.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        О. Ю. Кононенко 

                                                                                                   С. С. Ткачук