ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/13130/20                                        Суддя (судді) першої інстанції: Аверкова В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2022 року                                                                      м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді          Парінова А.Б., 
суддів:                               Беспалова О.О.,
                                        Ключковича В.Ю.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ :
До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області, Маріупольське управління (надалі - відповідач, ГУ ДПС), в якому просила суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не списання податкового боргу (недоїмки) позивача;
- зобов`язання відповідача прийняти рішення щодо списання податкового боргу (недоїмки), що нарахована позивачу, у сумі 24703,14 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у списанні суми недоїмки з підстав, не передбачених положеннями законодавства.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року матеріали адміністративної справи №320/13130/20 передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 березня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі №320/13130/20 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю:
- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області, Маріупольське управління щодо не списання податкового боргу (недоїмки) ОСОБА_1 ;
- зобов`язано Головне управління Державної податкової служби у Донецькій області, Маріупольське управління прийняти рішення щодо списання податкового боргу (недоїмки), що нарахований ОСОБА_1 , у сумі 24 703,14 грн.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій, зазначаючи про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та здійснення порушень процесуальних норм, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано про правомірність вчинених дій, оскільки за результатами розгляду заяви встановлено, що нарахування по єдиному соціальному внеску у розмірі 24 703,14 грн. виникли після 03 червня 2020 року, тобто, після дати, яка визначена пунктом 915  розділу VІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №2464; заява від 26 лютого 2021 року подана позивачем з порушенням законодавчо встановлених строків, у зв`язку з чим відмолено у її задоволенні.
Крім того, Головним управлінням Державної податкової служби у Донецькій області заявлено клопотання про здійснення процесуального правонаступництва відповідача у справі.
Відповідно до частини першої статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби" від 30 вересня 2020 року № 893 (далі - Постанова № 893) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком (у тому числі Головне управління ДПС у Донецькій області).
Пунктом 2 Постанови № 893 установлено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.
Відповідно до пункту 3 Постанови № 893 права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї      постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.
Наказом Державної податкової служби України "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" від 12.11.2020 року № 643 утворені як відокремлені підрозділи Державної податкової служби України територіальні органи, зокрема Головне управління ДПС у Донецькій області.
Враховуючи викладене, колегія суддів допускає процесуальну заміну Головного управління ДПС у Донецькій області відповідно до частини 1 статті 52 КАС України з на Головне управління Державної податкової служби у Донецькій області (код ЄДРПОУ 44070187).
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти апеляційної скарги в повному обсязі та просить залишити без задоволення апеляційної скарги у повному обсязі.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 17 серпня 2020 року б/н, отриманої ГУ ДПС 27 серпня 2020 року, листом ГУ ДПС від 29 вересня 2020 року №75295/10/05-99-04-30 повідомлено про відсутність підстав для списання нарахувань по єдиному соціальному внеску за період з 01 січня 2017 року до 03 червня 2020 року, оскільки встановлено, що нарахування виникли після 03 червня 2020 року.
Листом від 26 жовтня 2020 року №79857/10/05-99-04-30 за наслідками розгляду заяви позивача від 29 вересня 2020 року б/н, яка надійшла до ГУ ДПС 24 вересня 2020 року, щодо списання єдиного внеску встановлено, що нарахування по єдиному соціальному внеску виникли після 03 червня 2020 року та не підлягають списанню.
Листом ГУ ДПС від 24 листопада 2020 року №85729/10/05-99-04-30 за наслідками розгляду заяви позивача від 23 жовтня 2020 року, яка надійшла до ГУ ДПС 27 жовтня 2020 року, повідомлено, що нарахування по єдиному соціальному внеску виникли після 03 червня 2020 року та не підлягають списанню.
Позивач, вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не списання податкового боргу (недоїмки), звернулася з відповідним позовом до суду. 
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до пункту 915  розділу VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464-VІ підлягають списанню за заявою платника несплачені станом на 3 червня 2020 року суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску за період з 1 січня 2017 року до 3 червня 2020 року у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з 3 червня 2020 року.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Питання сплати єдиного внеску регулюється нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI.
Так, 03 червня 2020 року набрав чинності пункт 5 розділу І Закону України від 13 травня 2020 року № 592-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» ( надалі - Закон №592-ІХ), відповідно до положень якого розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI доповнено пунктом 9-15.
Згідно з абзацами 1 та 2 пункту 9-15 Закону №2464-VI (у редакції Закону №592-ІХ) підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на день набрання чинності Законом №592-ІХ з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини 1 статті 4  цього Закону, за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності  Законом № 592-ІХ, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності Законом №592-ІХ, зокрема платниками, зазначеними у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом №592-ІХ. Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше.
З пояснювальної записки до проекту Закону №592-ІХ вбачається, що його прийняття було обумовлено, зокрема, тим, що встановлення обов`язку сплати єдиного соціального внеску без отримання доходу не відповідає легальній меті державного регулювання цього виду відносин та є непослідовним у контексті самого Закону, який визначає об`єктом нарахування єдиного соціального внеску саме отриманий дохід.
Після отримання у встановленому законом порядку відповідних відомостей від державного реєстратора або заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та за умови подання платником єдиного внеску (особою) зазначених документів (якщо відповідні документи не були подані раніше) податковий орган протягом 15 робочих днів проводить камеральну перевірку, за результатами якої приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або вмотивоване рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.
Податковим органом може бути прийнято рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені, за умови якщо за результатами перевірки буде встановлено, що: 1) платник податків отримав дохід (прибуток) від здійснення підприємницької та/або незалежної професійної діяльності протягом періоду з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року; 2) суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були в повному обсязі самостійно сплачені платником (особою) або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом.
У разі якщо суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були частково самостійно сплачені платником (особою) та/або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом, податковий орган приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені у частині, що залишилася несплаченою.
Штрафні санкції до платника єдиного внеску, передбачені пунктом 7 частини одинадцятої статті 25 цього Закону, за наведених умов не застосовуються.
Вимога про сплату суми недоїмки, штрафних санкцій і пені вважається відкликаною у день прийняття податковим органом рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.
Нараховані та сплачені або стягнуті за зазначений період суми недоїмки, штрафних санкцій і пені відповідно до цього Закону не підлягають поверненню.
Податковий орган протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення про списання недоїмки з єдиного внеску, а також штрафів та пені, нарахованих на ці суми, надає територіальним підрозділам державної виконавчої служби інформацію про такі списані суми недоїмки з єдиного внеску в розрізі платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
З дня винесення податковим органом рішення про списання недоїмки з єдиного внеску, а також штрафів та пені, нарахованих на ці суми недоїмки, на підставі наданої податковим органом інформації підлягають закінченню відкриті державною виконавчою службою виконавчі провадження та припиняються заходи примусового виконання рішень щодо стягнення таких сум з платників єдиного внеску, яким здійснюється списання сум недоїмки, а також штрафів та пені, нарахованих на ці суми недоїмки, відповідно до цього пункту в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".
Таким чином, аналіз наведених правових норм свідчить, що питання про списання чи відмову у задоволенні вказаних вимог платника вирішується податковим органом за результатами камеральної перевірки.
Правомірність вимог про списання платником недоїмки по єдиному внеску, штрафних санкцій і пені, нарахованих на суму такої заборгованості, підтверджується платником на підставі поданої заяви про списання боргу, відсутністю у платника доходу за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року, наявністю у платника недоїмки по єдиному внеску станом на 01 грудня 2017 року, ініціюванням у строк до 1 березня 2021 року в установленому порядку припинення підприємницької діяльності та подання у цей же строк до податкового органу звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року (якщо така звітність не була подана раніше).
Отже, пунктом 9-15 розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI визначений вичерпний перелік підстав, за якими платнику може бути відмовлено у списанні суми недоїмки, штрафних санкцій і пені, а саме:
1) платник податків отримав дохід (прибуток) від здійснення підприємницької та/або незалежної професійної діяльності протягом періоду з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року;
2) суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були в повному обсязі самостійно сплачені платником (особою) або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом.
Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, загальна сума заборгованості становить 24703,14 грн, яка складається за 2017 рік 8448,00 грн, за 2018 рік 9828,72 грн, за 2019 рік 6426,26 грн.
Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи містяться Декларації про майновий стан і доходи за період 2017 -2019 роки, в яких відсутні дані про отримання доходу даного періоду.
Контролюючий орган зазначає, що згідно облікової картки платника податків за позивачем  рахується борг, який виник після 03 червня 2020 року.
Колегія суддів критично ставиться до даних тверджень, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, що судом першої інстанції витребувано у відповідача інтегровану картку платника податків позивача, інформацію про природу податкового боргу, дату його виникнення та підстави, проте контролюючим органом не виконано вимоги суду, оскільки не надано витяг з інтегрованої картки позивача за 2017 -2020 роки, а надано табличку станом на 27.08.2020 з зазначенням про наявність боргу.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позивач двічі зверталася до відповідача з заявами (скаргами) про списання боргу за 2017 -2020 рік податкового боргу, проте контролюючим органом кожен раз уникав від прийняття рішенння у відповідності до вимог законодавства про списання податкового боргу (недоїмки), зокрема обгрунтовуючи про пропуск строку.
Колегія суддів звертає увагу, що позивачка звернулася до податкового органу з заявою про списання недоїмки з єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до норм Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників" від 13 травня 2020 року № 592-IХ, а також штрафів та пені нарахованої на ці суми недоїмки, за період з 2017 по 2019, в межах строку визначеним законодавством.
Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем безпідставно відмовлено в списанні не списання податкового боргу (недоїмки) ОСОБА_1 за період з 2017 по 2019 роки.
При цьому, оскільки контролюючим органом протиправно відмовлено позивачці в списанні сум недоїмки із сплати єдиного внеску, тому, керуючись положеннями ст.ст. 2, 9 КАС України, ефективним способом захисту порушених прав та інтересів позивачки буде саме зобов`язання контролюючий орган прийняти рішення щодо списання податкового боргу (недоїмки).
Отже, судова колегія доходить висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують. 
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним відзиву на адміністративний позов, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги. 
Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 240, 242-244, 250, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Допустити заміну в порядку процесуального правонаступництва відповідача у справі з Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області на Головне управління Державної податкової служби у Донецькій області (код ЄДРПОУ 44070187).
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Головуючий суддя                                                            А.Б. Парінов

Судді:                                                                                О.О. Беспалов

                                                                                          В.Ю. Ключкович