ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3407/22 Справа № 206/1157/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Румянцев О. П. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,
за участю секретаря судового засідання — Панасенко С.С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, про усунення перешкод у користуванні будинком та земельною ділянкою, шляхом знесення самовільно побудованої споруди, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, про усунення перешкод у користуванні будинком, шляхом знесення самовільно побудованої споруди, – 

ВСТАНОВИЛА:

       У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що є власником житлового будинку та земельної ділянки, площею 0,0961 га, кадастровий номер 1210100000:349:0022, за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 28 листопада 2012 року №1570 та державного акта про право власності на земельну ділянку серії ЯА №830906 від 29 грудня 2005 року.
       Згідно інформаційної довідки №194873566 від 26 грудня 2019 року з Державного реєстру прав на нерухоме майно, власником житлового будинку із господарсько-побутовими будівлями та земельними ділянками, площею 0,1 га, кадастровий номер 1210100000:09:349:0035, за адресою: АДРЕСА_2 , є відповідач ОСОБА_2 та ним проводяться роботи з реконструкції свого будинку. При цьому, добудована частина будинку розширена до межі суміжної ділянки ОСОБА_1 , знаходиться занадто близько до стіни житлового будинку останньої та затуляє його від світла, а дощові води з даху добудови ОСОБА_2 у великій кількості попадають під фундамент житлового будинку ОСОБА_1 тим самим руйнуючи його, на стінах з`явилась пліснява.
       За зверненням ОСОБА_1 , Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил за адресою: АДРЕСА_2 . Листом Управління повідомлено, що власником об`єкта за зазначеною адресою виконуються будівельні роботи з реконструкції житлового будинку без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт, що є порушенням п.1 ч.1 ст.34, ч.1 ст.36 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності». Було складено відповідні матеріали для притягнення до адміністративної відповідальності згідно з чинним законодавством.
       Згідно технічного висновку експерта ОСОБА_3 від 17 грудня 2019 року про відповідність будівельним нормам і правилам під час реконструкції житлового будинку АДРЕСА_2 відносно житлового будинку АДРЕСА_1 :
       1) Нормальні умови експлуатації житлового будинку АДРЕСА_1 порушені: розділ «Садибна забудова» п.6.1.40 «При розташуванні житлових будинків та громадських будівель на земельних ділянках необхідно забезпечувати вимоги санітарних норм та пожежних вимог, у тому числі для житлових та громадських будинків на суміжних земельних ділянках»; ДБН В 2.2-15-2019 п.10.18 «Зміна габаритів житлового будинку в результаті реконструкції не повинна погіршувати нормативні інсоляції, природного освітлення, вібро- та звукоізоляції розташованих поруч будинках»;
       2) Найбільша відстань між житловим будинком АДРЕСА_2 з гаражем та житловим будинком АДРЕСА_1 з гаражем – від 2,0 до 2,34 м. Порушення ДБН Б. 2.2 – 12.2019 розділ 15 «Протипожежні вимоги», таблиця 15.2 «Протипожежні відстані між житловими, громадськими, адміністративно-побутовими будинками промислових підприємств, гаражами». Відстань між житловим будинком АДРЕСА_2 з гаражем та житловим будинком АДРЕСА_1 з гаражем, які відносяться до ІІІ ступеню вогнестійкості повинна бути – 8,0 м;
       3) Відсутність інсоляції через малу відстань між житловими будинками та висоту будинку АДРЕСА_2 . Порушення ДБН Б 2.2-12:2019 розділ «Садибна забудова» п.6.1.41 «При цьому має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок». Житловий будинок АДРЕСА_1 з гаражем має організований водостік з покрівлі. Відстань між покрівлями житлових будинків АДРЕСА_2 з гаражем та АДРЕСА_1 з гаражем – від 0,4 м до 0,7 м.
       Таким чином, проведена ОСОБА_2 реконструкція його житлового будинку є самочинним будівництвом, що завдає шкоди та несе потенційну загрозу життю, здоров`ю й майну ОСОБА_1 та членів її сім`ї. Однак, ОСОБА_2 добровільно відмовляється проводити перебудову з метою приведення будівництва у відповідність до будівельних і санітарних норм.
       У зв`язку з чим, ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просила суд усунути їй перешкоди у користуванні будинком та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення ОСОБА_2 житлового будинку з добудованим гаражем, розташованого у житловій забудові АДРЕСА_2 , на земельній ділянці, кадастровий номер 1210100000:09:349:0035, з лівого боку житлового будинку АДРЕСА_1 на відстані від 2 до 2,34 м; скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна – житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , номер запису про право власності – 29907936, вчинену на підставі рішення державного нотаріуса Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 січня 2019 року, індексний номер: 45110159; скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, складену ОСОБА_2 та зареєстровану Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, серія ДП №141201390043 від 18 травня 2020 року.
       Водночас, у липні 2020 року від ОСОБА_2 до суду надійшла зустрічна позовна заява, відповідно до якої він зазначив, що ОСОБА_1 є власником суміжної ділянки № НОМЕР_1 .
       Конструкція ухильної покрівлі домоволодіння АДРЕСА_1 виходить за межу земельної ділянки на відстань близько 0,150 м та не відповідає діючим нормативним вимогам щодо планування та забудови територій, тобто, ОСОБА_1 при будівництві свого будинку не дотрималася існуючих норм ДБН.
       У зв`язку з чим, ОСОБА_2 просив суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні будинком за адресою: АДРЕСА_2 , що належить йому на праві власності, шляхом знесення самовільно побудованих споруд: прибудова (літ.А-1-1), прибудова (літ.а-1-1), гараж (літ.И), до житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .
       Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, про усунення перешкод у користуванні будинком та земельною ділянкою, шляхом знесення самовільно побудованої споруди. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, про усунення перешкод у користуванні будинком, шляхом знесення самовільно побудованої споруди – також відмовлено.
       Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення про повне задоволення заявлених нею позовних вимог.
        ОСОБА_2 , відповідно до ст.360 ЦПК України, подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів скарги.
       Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
       Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду — без змін, з огляду на таке.
       Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку та земельної ділянки, площею 0,0961 га, кадастровий номер 1210100000:349:0022, за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 28 листопада 2012 року №1570 та державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА №830906 від 29 грудня 2005 року (том 1 а.с.6-18).
       Власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та земельними ділянками, площею 0,1 га, кадастровий номер 1210100000:09:349:0035, за адресою: АДРЕСА_2 , є ОСОБА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою №194873566 від 26 грудня 2019 року з Державного реєстру прав на нерухоме майно (том 1 а.с.19-20).
       Реєстрація права власності за ОСОБА_1 на об`єкти нерухомого майна у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , відбулось на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 28 листопада 2012 року (том 1 а.с.6,7).
       Технічний паспорт на садибний житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовлений станом на 20 січня 2012 року (том 1 а.с.13-18).
       Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03 грудня 2019 року, підставою виникнення права власності ОСОБА_2 (номер запису про право власності – 34431682 від 28 листопада 2009 року) є свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серія та номер 2-3236, видане 18 листопада 2009 року Восьмою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою.
       Відповідно до рішення виконавчого комітету Самарської районної у м.Дніпропетровську ради від 20 жовтня 2006 року №798 було надано дозвіл на будівництво житлової прибудови з гаражем та внутрішнє переобладнання у житловому будинку АДРЕСА_2 (том 1 а.с.145).
       27 січня 2020 року ОСОБА_2 в Управлінні державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради було отримано повідомлення про початок виконання будівельних робіт на реконструкцію будинку.
       18 травня 2020 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради було зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта (том 1 а.с. 152-154).
       Технічний паспорт на садибний житловий будинок АДРЕСА_2 , виготовлений станом на 08 травня 2020 року (том 1 а.с.157-162).
       Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №4410/4411-20 від 06 травня 2021 року:
       1. Фактична відстань між будинками дорівнює 2,13-2,37 м, але відповідно до вимог будівельного паспорту: мінімальна відстань від об`єкта до існуючих будинків повинна дорівнювати 6,0 м, що є порушенням протипожежних відстаней між будинками п.15.2 ДБН Б.2.2-12:2019. Об`ємно - планувальне розміщення приміщень в цілому збігається з планом забудови: виключенням є відсутність на час дослідження сходів на мансардний поверх та наявність перегородки з дверним отвором в прим.6.
       2.Порушено протипожежні відстані між будинками. Визначення відповідності проектної документації державним будівельним нормам та іншим нормативно-правовим актам у галузі будівництва не відноситься до компетенції судового експерта, враховуючи наявні вихідні дані (відсутні в повному обсязі документи) та чинні на час дослідження Критерії, визначені Мінрегіонбудом, щодо проведення експертиз проектів.
       3.Технічна можливість проведення перебудови реконструйованого житлового будинку відповідача для усунення порушень п.15.2 ДБН Б.2.2-12:2019 відсутня.
       4.Технічна можливість демонтажу без пошкодження конструкцій частини реконструйованого житлового будинку відповідача для усунення визначених в ході експертизи порушень (п.15.2 ДБН Б.2.2-12:2019) відсутня.
       5.Ступінь будівельної готовності житлового будинку з добудованим гаражем, розташованого у житловій забудові АДРЕСА_2 рахуємо 100%.
       6.Будівництво до 27 січня 2020 року (повідомлення про початок виконання будівельних робіт) відповідачем здійснювалось без дозвільних документів, про що свідчать припис, протокол та постанова про адміністративне правопорушення державного архітектурно-будівельного контролю, що є порушенням Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
       7.Фактично визначити орієнтовний період часу виконання будівництва не можливо.
       8. Висота житлового будинку АДРЕСА_2 дорівнює – 6,2 м відповідно до технічної документації (3,5 м, прибудова літ А1 та 2,7 м – мансарда).
       10. Вимоги будівельних норм в частині дотримання мінімальної протипожежної відстані від житлового будинку АДРЕСА_2 до житлового будинку АДРЕСА_1 не дотримано. Збільшення відстаней без втручання у несучі конструкції не можливо.
       11.Нормативний рівень інсоляції в житлових кімнатах житлового будинку, які належать позивачу та розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на час дослідження не порушено. Орієнтація земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 відносно сторін світу, забудови сусідніх ділянок та домоволодіння АДРЕСА_1 в цілому дозволяє припустити, що нормативний рівень інсоляції земельної ділянки не порушено забудовою домоволодіння.
        АДРЕСА_3 .Порушення нормативного рівня інсоляції в житловому будинку та на земельній ділянці, які належать позивачу та розташовані за адресою: АДРЕСА_1 не встановлені. У зв`язку з цим, проведення перебудови житлового будинку, що належить відповідачу та розташований за адресою: АДРЕСА_2 , проводити не потрібно.
       13.Відстань між стіною житлового будинку АДРЕСА_1 та фактичною межею дорівнює 1,0-1,2 м, але відстань до межі суміжної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку (труби) відсутня, що є порушенням п.6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019.
       14.Проектна документація на реконструкцію житлового будинку позивача в матеріалах справи відсутня.
       15.Нормативний рівень інсоляції в житлових кімнатах житлового будинку та прибудинкової території, які належать відповідачу та розташовані за адресою: АДРЕСА_2 на час дослідження не порушено (том 2 а.с.90-92).
       Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що сторони у відповідності зі своїм процесуальним обов`язком за ст.ст.12, 81 ЦПК України належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог не надали, а тому дійшов висновку про відмову в задоволенні первісного та зустрічного позовів у повному обсязі.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
       Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.
       Частиною 1 ст.96 ЗК України передбачено, що землекористувачі зобов`язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.
       Згідно із ч.1 ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , як і у тому числі в своїй позовній заяві, посилається на те, що внаслідок проведення незаконної забудови ОСОБА_2 , завдано суттєвої шкоди її будинку та здоров`ю його мешканців. Разом з цим, порушення протипожежних вимог несе в собі потенційну загрозу життю, здоров`ю та майну позивача та членів його сім`ї, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заявленого нею позову.
       Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника, з наступних підстав.
       Відповідно до ст.376 ЦК України знесення самочинного об`єкту нерухомості є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень.
       Юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.
       При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.
       Під істотним порушенням будівельних норм і правил з огляду на положення Законів України «Про основи містобудування», «Про архітектурну діяльність», «Про регулювання містобудівної діяльності», постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року №466 необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо.
       За змістом ст.376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва співвласник може заявити за умови доведеності факту порушення своїх прав самочинною забудовою.
       Такий висновок узгоджується з нормами ст.ст. 3, 15, 16, 391 ЦК України, ст.3 ЦПК України, згідно з якими власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       Тобто, суд повинен встановити чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
       Як вбачається з матеріалів справи, а саме відповідно до висновку експертизи, будівництво ОСОБА_2 до 27 січня 2020 року здійснювалось без дозвільних документів, про що також свідчать, зокрема, припис, протокол та постанова про адміністративне правопорушення державного архітектурно-будівельного контролю.
       Фактично визначити орієнтовний період часу виконання будівництва ОСОБА_2 неможливо.
       Відстань між стіною житлового будинку АДРЕСА_1 та фактичною межею дорівнює 1,0/1,2 м, але відстань до межі суміжної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку (труби) відсутня, що є порушенням п.6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019.
       Проте, технічна можливість проведення перебудов житлових будинків, як позивача так і відповідача відсутня.
       При цьому, ОСОБА_2 посилався на ті обставини, що будівництво на підставі рішення-дозволу ним було завершено в 2010 році, а право власності зареєстровано в 2018 році, тобто, до 01 жовтня 2019 року.
       Зазначені обставини щодо періоду будівництва збігаються з наданими в судовому засіданні суду першої інстанції показами свідка.
       Так, ДБН В 2.2-15-2019 Планування та забудова територій, на які міститься посилання в Технічному висновку, набрали чинності 01 жовтня 2019 року, тоді як дозвіл на реконструкцію житлового будинку АДРЕСА_2 було отримано у 2006 року, будівництво було закінчено у 2010 році, а тому нові вимоги не можуть змінювати стан вже зведеної побудови, так як за загальним правилом закон не має зворотної дії.
       Таким чином, висновок експерта не може бути належним та допустимим доказом порушення ОСОБА_2 прав ОСОБА_1 щодо користування будинком та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 .
       Водночас, у постанові від 31 жовтня 2018 року по справі №725/5630/15-ц Велика Палата Верховного Суду відзначила, що юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення. При вирішенні питання, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо. Крім того, вирішуючи питання про знесення нерухомого майна, суди в кожному випадку з`ясовують яку частину земельної ділянки займає споруджена будівля, її розмір і конфігурацію, яка частина будівлі підлягає знесенню.
       Наведене свідчить, що знесення самочинно збудованого об`єкта є крайнім заходом і можливе лише, коли використано усі передбачені законодавством заходи з метою усунення порушень.
       Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки під час розгляду справи не встановлено порушення як прав позивача, так і прав інших осіб, суспільних інтересів, проведеною відповідачем реконструкцією житлового будинку з добудованим гаражем за адресою: АДРЕСА_2 .
       У своїй скарзі апелянт також ставить під сумнів факт переходу до ОСОБА_2 майнових прав у порядку спадкування, зокрема, відносно обсягу спадкування.
       Між тим, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, оскільки факт прийняття ОСОБА_2 спадщини не заперечувався сторонами у районному суді. Крім того, заявляючи незгоду з обсягом спадкових прав та обов`язків, які увійшли до складу спадщини, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не зазначила, яке відношення до таких правовідносин має особисто вона та чим саме підтверджується наявність порушеного права.
       Щодо вимоги ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна – житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , номер запису про право власності – 29907936, вчинену на підставі рішення державного нотаріуса Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 січня 2019 року, індексний номер: 45110159, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що реєстрація права власності ОСОБА_2 на спадкове майно порушує її права. Проте, жодних доказів на підтвердження зазначеного ні до районного суду, ні до суду апеляційної інстанції не надавалися, а право ОСОБА_2 на спадщину після смерті ОСОБА_4 не оспорювалось.
       Тобто, фактично дана вимога зводиться до незгоди іншої особи, яка не є власником спірного житлового будинку, не є власником або користувачем земельної ділянки, на якій спірний житловий будинок розташований, з рішенням державного реєстратора, тому не заслуговує на увагу, адже не стосується предмета доказування у даній справі, а саме наявності чи відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин норм ст.376 ЦПК України.
       Доводи скаржника щодо скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації колегія суддів вважає неспроможними, оскільки згідно матеріалів справи, Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю ДМР 18 травня 2020 року було зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації за адресою: АДРЕСА_2 , подану ОСОБА_2 , тобто, зазначені правовідносини стосуються безпосередньо Управління державного архітектурно-будівельного контролю ДМР та ОСОБА_2 , при цьому, права ОСОБА_1 в зазначених правовідносинах не можуть бути порушенні самим по собі фактом реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації. 
       Після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості, на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпала свою дію фактом виконання, у зв`язку з чим, оскаржуваною у справі декларацією будь-які права або охоронювані законні інтереси ОСОБА_1 не порушуються, а скасування реєстрації такої декларації не буде нести будь-яких правових наслідків.
       Крім того, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», зокрема ст.39-1, встановлено єдину підставу для скасування реєстрації декларації, а саме: подання замовником недостовірних даних, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом.
       Разом з тим, недостовірні дані мають відповідати одній із таких умов, які дають підстави вважити об`єкт самочинним будівництвом: об`єкт збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; об`єкт збудований або будується без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи; об`єкт збудований або будується без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта.
       Наявність інших недостовірних даних, які не свідчать про самочинне будівництво, не є підставою для скасування реєстрації декларації.
       Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року по справі №640/10134/19.
       Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог, з огляду на наступне.
       У зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 посилався на обставини порушення протипожежних відстаней між будинками та норм інсоляції, що було спричинено діями ОСОБА_1 .
       Відповідно до висновку експерта, фактична відстань між будинками дорівнює 2,13/2,37 м, але відповідно до вимог будівельного паспорту: мінімальна відстань від об`єкта до існуючих будинків повинна дорівнювати 6,0 м, що є порушенням протипожежних відстаней між будинками п.15.2 ДБН Б2.2-12:2019. 
       Між тим, ДБН В 2.2-15-2019 Планування та забудова територій, на які міститься посилання в Технічному висновку, набрали чинності 01 жовтня 2019 року, тоді як право власності на будинок було зареєстровано за ОСОБА_1 ще в 2012 році, а тому нові вимоги не можуть змінювати стан вже зведеної побудови, так як за загальним правилом закон не має зворотної дії.
       Водночас, відповідно до п.15 висновку експерта, нормативний рівень інсоляції в житлових кімнатах житлового будинку та прибудинкової території, які належать відповідачу та розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , на час дослідження не порушено.
       Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що зустрічні позовні вимоги щодо усунення перешкод у користуванні будинком АДРЕСА_2 , шляхом знесення самовільно побудованих споруд через порушення діючих протипожежних норм та рівня інсоляції, що належать ОСОБА_1 є такими, що не містять під собою належного правового обґрунтування, тоді як, відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Таким чином, судом першої інстанції було повно з`ясовано обставини справи, забезпечено сторонам та їхнім представникам рівні можливості щодо подання доказів, зокрема, дослідження та доведення переконливості останніх перед судом, а тому колегія суддів дійшла висновку про правомірність такої відмови у задоволенні як первісних, так і зустрічних позовних вимог.
       Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
       Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.
       Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
       Отже, враховуючи викладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.
       Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
       Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2021 року — залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                          О.В. Лаченкова

                                                                        М.Ю. Петешенкова