Постанова
Іменем  України
19 жовтня 2022 року
м. Київ
справа № 314/517/20
провадження № 61-3972св22
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач (відповідач за об`єднаним позовом) -  ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за об`єднаним позовом) - ОСОБА_2 ,
треті особи: орган опіки та піклування Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області, орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на  рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 листопада 2021 року в складі судді Свідунович Н. М. та постанову Запорізького апеляційного суду від 02 лютого 2022 року в складі колегії суддів: Бєлки В. Ю., Кухаря С. В., Онищенка Е. А,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до   ОСОБА_2  та просив визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2014 року по 2017 рік він перебував у  зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу за усною домовленістю син залишився проживати разом з відповідачем.
Розпорядженням Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області від 29 травня 2018 року визначено графік його спілкування з сином. Проте відповідач цього графіку не дотримувалась та чинила йому перешкоди у спілкуванні з сином.
Зазначав, що після того як відповідач почала проживати з іншим чоловіком їхній син перестав відвідувати дитячий садок, культурні заходи, отримувати належне харчування, внаслідок чого у нього погіршився стан здоров`я.
Вважав, що через незрозумілі погляди на життя та виховання дитини відповідач не в змозі забезпечити дитині необхідні умови для виховання та розвитку, тоді як він має власний дохід, житло, автомобіль, любить сина та зможе забезпечити йому належні умови для розвитку та виховання.
У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до   ОСОБА_1 та просила визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що перешкод у спілкуванні з сином ОСОБА_1 вона не чинила, дотримувалася визначеного районною адміністрацією графіку спілкування.
30 вересня 2017 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 . У січні 2020  року у зв`язку з розвитком бізнесу чоловіка вона з сім`єю переїхали на  постійне місце проживання до міста Києва, про що ОСОБА_1 був повідомлений.
У червні 2020 року ОСОБА_1 приїхав до міста Києва та силоміць відібрав у неї сина під час вуличної прогулянки і вивіз його до міста Вільнянська.
Зазначала, що вона разом з чоловіком піклувалися про стан здоров`я та  розвиток Родіона, створили для нього належні умови для проживання, розвитку та відпочинку, тому найкращим інтересам сина буде відповідати визначення його місця проживання разом з нею.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 02 лютого 2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання (перебування). У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.             
Визначаючи місце проживання дитини з батьком, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з  інтересів малолітнього ОСОБА_3 , тривалості проживання та забезпечення сталості його соціальних зв`язків із  батьком та в соціумі в цілому, добросовісного виконання батьком батьківських обов`язків, створення останнім необхідних умов для проживання, розвитку та навчання, а також відсутності обставин, які можуть негативно впливати на виховання дитини та розвиток, відсутності доказів того, що  тривалість та умови проживання дитини з матір`ю превалюють над умовами його проживання із батьком та можуть стати важливими чинниками при визначенні інтересів саме дитини.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
04 травня 2022 року ОСОБА_2 надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 30  листопада 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 02  лютого 2022 року й ухвалити нове рішення, яким визначити місце проживання дитини разом з нею.
Підставами касаційного оскарження судових рішень зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме; застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі №  377/128/18 та від 23 грудня 2020 року в справі № 712/11527/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України); судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).  
Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з`ясували обставини, які мають значення для вирішення справи, не  дослідили та не надали належної оцінки доказам у справі, не врахували, що  ОСОБА_1 не довів обставини, на  які посилався у позові, не надав доказів про відповідність житлово-побутових умов проживання дитини її інтересам, а саме, що вони є достатніми і комфортними для розвитку та проживання дитини. 
Окрім цього суди не звернули уваги на те, що покладені в основу судових рішень висновки психологів та висновок органу опіки та піклування складені з  чисельними, істотними порушеннями законодавства, виключно на підставі психологічного дослідження, зробленого на підставі пояснень ОСОБА_1 , і  стосуються звинувачень її та її чоловіка у веганстві та сироїдінні, що  не  відповідає дійсності. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2022 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
29 червня 2022 року справа № 314/517/20 надійшла до Верховного Суду.
ОСОБА_1 надіслав відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 15 серпня 2022 року справу призначено до  судового розгляду.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судами
Суди встановили, що сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 вересня 2017 року розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 
30 вересня 2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище ОСОБА_5 змінено на ОСОБА_6 .
Розпорядженням Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області № 269 від 29 травня 2018 року ОСОБА_7 визначено час спілкування з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щоп`ятниці з 10 год 00 хв до 19 год 00 хв та кожну першу суботу місяця з 10 год 00 хв до 19 год 00 хв.
У січні 2020 року ОСОБА_2 надіслала ОСОБА_1 повідомлення про зміну місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , 2015 року народження, на місто Київ.
Відповідно до довідки № 144 від 11 вересня 2020 року ОСОБА_3 у липні 2020 року за заявою матері ОСОБА_2 був зарахований до 1-Б класу середньої загальноосвітньої школи № 229 міста Києва.
Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_8 від 29  жовтня 2020 року, вона разом із  сім`єю у  складі: ОСОБА_4 (чоловік), ОСОБА_9 , 2018 року народження (син), та ОСОБА_10 , 2020 року народження (дочка), проживають у двокімнатній квартирі, у якій для малолітнього ОСОБА_3 обладнано кімнату, де є диван, письмовий стіл, куточок для ігор.
З червня 2020 року малолітній ОСОБА_3 проживає разом з батьком у місті Вільнянську.
06 липня 2020 року було складено акт обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_3 , згідно з якимвін разом із сім`єю у складі: ОСОБА_11 (дружина), ОСОБА_3 , 2015 року народження (син), та ОСОБА_12 , 2019 року народження (син), проживають в однокімнатній квартирі, умови проживання в квартирі задовільні. 
10 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Вільнянської гімназії «Світоч» про зарахування ОСОБА_3 , 2015 року народження, до 1 класу на денну форму здобуття освіти.
Згідно з листом Комунального закладу «Запорізький обласний центр соціально-психологічної допомоги» Запорізької обласної ради № 211, результати проведеного в період з 21 липня 2020 року по 07 серпня 2020 року психологічного дослідження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідчать про наявність у ОСОБА_3 ознак домашнього насильства, що відбулося зі сторони його матері ОСОБА_2 і вітчима ОСОБА_4 під час проживання разом з ними на одній житловій площі протягом трьох років  (2017-2020 роки), а саме: позбавлення дитини можливості повноцінно харчуватися, насильницьке вилучення з раціону дитини м`ясних продуктів, молочних продуктів та інших продуктів, які не відносяться до такої системи харчування, як сироїдіння. У результаті травмуючого досвіду взаємодії з матір`ю та вітчимом у дитини міцно сформувалось негативне ставлення, яке припинилось з червня 2020 року, з часу проживання зі своїм рідним батьком ОСОБА_1 , з яким дитина почуває себе вільно, комфортно, безпечно. 
Відповідно до висновку Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області від 19 жовтня 2020 року № 01-39/0689, Вільнянська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 за його зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1 .
Згідно з висновком спеціаліста-психолога від 17 березня 2021 року за  результатами проведеного психологічного обстеження ОСОБА_3 встановлено, що дитина емоційно позитивно ставиться до батька ОСОБА_1 , любить його, відношення до матері ОСОБА_2 нейтральне. У поведінці дитини виявлено залишкові ознаки емоційної пригніченості, страх, тривога, панічний страх перед поверненням у  сім`ю ОСОБА_6 . Враховуючи вік і процес статево-рольової ідентичності, а  також фактор емоційної близькості з батьком, дитині з його слів комфортніше проживати з батьком ОСОБА_1 . Аналіз проведених обстеження та бесіди з ОСОБА_3 показав, що на момент його проживання з матір`ю, ОСОБА_2 обмежувались його базові потреби в прийнятті повноцінного харчування (дитину годували згідно з обраною в сім`ї Півоварова системою харчування «веганство, сироїдіння, зелені салати, гречку, воду з лимоном, м`ясо мені не давали»), що призвело порушення психологічного благополуччя дитини.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та  забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх  учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з  максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
За змістом статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має  право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та  на  піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є  забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989  року (далі - Конвенція) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у  відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за  виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх  основного піклування.
Згідно з положеннями статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до  застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в  якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи  розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.
Згідно зі статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у  цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на  внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.
Отже, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини. Судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частиною першою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за  своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Установивши, що малолітній син сторін ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалий час проживає разом з батьком, який добросовісно виконує свої батьківські обов`язки, створив необхідні умови для проживання, розвитку та навчання сина, врахувавши відсутність обставин, які б свідчили про негативний вплив батька на виховання та розвиток дитини, висновок органу опіки та піклування і психологічний стан дитини, а також відсутність переваг у  матері для визначення місця проживання дитини разом з нею, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов до обґрунтованого висновку про визначення місця проживання ОСОБА_14 разом з батьком, оскільки це відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Висновки судів не суперечать правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначених у касаційній скарзі постановах.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками судів стосовно встановлення обставин справи та стосуються переоцінки доказів. В  силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо рішення, переглянуте в  передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріально і процесуального права. 
Не може бути скасоване правильне по суті й законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстав для їх  скасування немає.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 листопада 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 02 лютого 2022 року без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 листопада 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 02 лютого 2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її  прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	М. Є. Червинська	
Судді:	А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун М. Ю. Тітов	

 
Відповідно до частини третьої статті 415 ЦПК України постанова оформлена суддею Верховного Суду Червинською М. Є.