П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/5749/22 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Фелонюк Д.Л. 
Суддя-доповідач -  Курко О. П.   
20 вересня 2022 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Курка О. П. 
суддів:  Шидловського В.Б.  Боровицького О. А. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року позов задоволено частково, а саме:
- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 травня 2020 року по 09 травня 2022 року включно;
- стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 травня 2020 року по 09 травня 2022 року включно в розмірі 81512 (вісімдесят одна тисяча п`ятсот дванадцять) грн 69 коп., з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів;
- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено;
- стягнуто на користь ОСОБА_1  992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 .
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.  
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Так, відповідач вважає, що у цій справі не можуть бути застосовані норми статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.     
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.05.2020 №95 позивач 10.05.2020 виключений зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення.
Відповідно до листа військової частини НОМЕР_1 від 13.06.2022 №632/20/961 днем звільнення вважається останній день служби, а 12.05.2020 позивач перебував на службі.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 21.05.2021 у справі №560/3099/21, яке набрало законної сили, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.
На виконання цього рішення суду відповідач 29.06.2021 виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення в сумі 559,76 грн, що підтверджується банківською випискою.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.10.2021 у справі №560/8963/21, яке набрало законної сили, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із встановленням для обчислення індексації місяця підвищення (базового місяця) місяць останнього збільшення тарифної ставки (посадового окладу) – січень 2008.
На виконання цього рішення суду відповідач 09.05.2022 виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення з урахуванням базового місяця січня 2008 року в сумі 81958,13 грн, що підтверджується банківською випискою. Відповідач фактично провів остаточний розрахунок з позивачем 09.05.2022.
Позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку.
Відповідач листом від 19.05.2022 №632/24/1140 повідомив позивача про відсутність підстав для задоволення заяви.
Позивач, вважаючи порушеними його права, звернувся з позовом до суду.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у розмірі 81512,69 грн, з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.
Cпеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, тому, суд дійшов висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №2340/4192/18 (адміністративне провадження №К/9901/24531/19).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 стаття 242 Кодексу адміністративного судочинства України).
А тому, доводи апелянта щодо відсутності підстав для застосування до спірних відносин норм КЗпП України є необґрунтованими.
За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Приписами частини 1 статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Зі змісту зазначених законодавчих норм слідує, що умовами застосування частини 1 статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При цьому, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Згідно з частиною 2 статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Отже, враховуючи, що непроведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме: виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати індексації грошового забезпечення на підставі статті 117 КЗпП України.
Визначаючись щодо розміру компенсації за вказаний період, суд виходить з такого.
За змістом Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям обчислюється у календарних днях.
Судом встановлено, що відповідач провів остаточний розрахунок з позивачем 09.05.2022, виплативши на виконання рішень суду індексацію грошового забезпечення в сумі 82517,89 грн (559,76 грн + 81958,13 грн).
Оскільки позивач виключений зі списків 12.05.2020, а виплата індексації грошового забезпечення в сумі 82517,89 відповідачем здійснена лише 09.05.2022, відповідно, строк затримки розрахунку складає 727 календарних днів за період з 13.05.2020 (наступний день після виключення позивача зі списків військової частини) по 09.05.2022 включно.
Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Згідно з пунктом 5 розділу IV Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Відповідно до довідки-розрахунку військової частини НОМЕР_1 від 13.06.2022 №632/20/958 середньоденне грошове забезпечення позивача складає 569,96 грн (17098,74 грн / 30 дн).
Однак, суд зазначає, що відповідач не врахував виплати за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому позивач був звільнений.
Відповідно до довідки-розрахунку військової частини НОМЕР_1 від 13.06.2022 №632/20/958 грошове забезпечення позивача за останні два повні календарні місяці перед звільненням (за березень 2020 року та за квітень 2020 року) складає 34197,48 грн. Протягом цих двох місяців був 61 календарний день. Виходячи з цього, середньоденний заробіток становить 560,61 грн (34197,48 грн / 61 дн). 
Тому середній заробіток за час затримки виплати позивачу при звільненні зі служби, який підлягає стягненню на його користь, складає 407563,47 грн (560,61 грн х 727 дн) за період з 13.05.2020 по 09.05.2022 включно.
Верховний Суд у постанові від 18.07.2018 у справі №825/325/16 вказав, що при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету та інших обставин справи.
Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу співмірності зазначена у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №524/1714/16-а та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц.
Так, Верховний Суд в постанові від 30.10.2019 у справі №806/2473/18 (адміністративне провадження №К/9901/2118/19) сформував правову позицію щодо врахування істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.
Суд враховує зазначені висновки Верховного Суду при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку позивачу у цій справі.
Так, істотність частки складових заробітної плати (грошового забезпечення) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає: 82517,89 грн (розмір несвоєчасно виплачених сум) / 407563,47 грн (середній заробіток за весь час затримки розрахунку) х 100 = 0,20%.
Отже, сума, яку належить відшкодувати з урахуванням істотності частки 0,20% становить: 560,61 грн (середньоденний заробіток позивача) х 0,20% х 727 (днів затримки розрахунку) = 81512,69 грн.
Таким чином, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у розмірі 81512,69 грн, з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком.
Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.      
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий	 	 	Курко О. П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Шидловський В.Б.    Боровицький О. А.