ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року	Львів	Справа № 300/2265/21 пров. № А/857/8634/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Запотічний І.І. 
суддя                                                     Хобор Р.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу  Івано-Франківської митниці на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 травня 2022 року (головуючий суддя Микитюк Р.В., м.Івано-Франківськ) у справі № 300/2265/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці  про визнання протиправними та скасування рішення, -

                                                 В С Т А Н О В И В:

03.11.2021 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA209250/2021/00391 від 01.04.2021 року та рішення про коригування митної вартості товарів за № UA209000/2021/100023/1 від 01.04.2021 року.
Позов обґрунтовує тим,   що відповідачем протиправно, в порушення норм  статті 57 Митного кодексу України  та за наявності усіх документів, що підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару та обраний метод її визначення, а саме основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), здійснено визначення митної вартості товару, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за другорядним методом (резервним), внаслідок чого прийнято оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів за  № UA20900/2021/100023/1 від 01.04.2021 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA209250/2021/00391 від 01.04.2021 року.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 травня 2022 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA209250/2021/00391 від 01.04.2021 року. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів за № UA209000/2021/100023/1 від 01.04.2021 року.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що подані декларантом, на підтвердження заявленої митної вартості, документи не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за обраним методом, зокрема декларантом не долучено банківських платіжних документів чи будь-яких інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару та які б свідчили про завершення фінансової операції під час купівлі оспорюваного транспорту. Зазначає про виявлені розбіжності щодо вартості товару в документах, поданих декларантом до митного оформлення, а саме в рахунку-фактурі та митної декларації країни відправлення, у зв`язку з чим, у митниці виник обґрунтований сумнів щодо правильності заявленої позивачем митної вартості. Вказує, що між декларантом та відповідачем консультація проводилась в усній формі, оскільки відповідно до частини 6  статті 55 Митного кодексу України  вимоги декларанта про проведення консультації в письмові формі до митниці не надходило. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
У відповідності до частини першої   статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України   (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення  з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
16.03.2021 року позивачем придбано у нерезидента IMMER MOBIL транспортний засіб - легковий автомобіль, вживаний, марки BMW модель X1, номер кузова  НОМЕР_1 , потужність двигуна  130 KW, тип двигуна  дизельний, робочий об`єм циліндрів двигуна  1995 см. куб, загальна кількість місць, включаючи місце водія  5, календарний рік виготовлення  2011, модельний рік виготовлення  2011, призначений для перевезення пасажирів, що підтверджується договором купівлі-продажу (рахунком-фактурою) за № 03.21.5113 від 16.03.2021 року.
Декларантом ФОП ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_1 , подано до Галицької митниці Держмитслужби електронну митну декларацію №UA209250/2021/005627 від 29.03.2021 року, якою було задекларовано для митного оформлення товар, який ввозиться на територію України, а саме автомобіль легковий, вживаний, марки BMW модель X1, номер кузова  НОМЕР_1 , потужність двигуна  130KW, тип двигуна  дизельний, робочий об`єм циліндрів двигуна  1995 см. куб, загальна кількість місць, включаючи місце водія  5, календарний рік виготовлення  2011, модельний рік виготовлення  2011, призначений для перевезення пасажирів.
У вказаній митній декларації позивачем самостійно визначено митну вартість товару за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), яка складає 2700 євро  графа 42 митної декларації.
Декларантом одночасно із митною декларацією було надано відповідачу ряд документів для підтвердження митної вартості товару і обраний метод її визначення. Зокрема, представлено договір купівлі-продажу (рахунок-фактуру (інвойс)) за № 03.21.5113 від 16.03.2021 року (а.с.13), декларацію про походження товару №б/н від 29.03.2021, акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA209040/2021/012524 від 25.03.2021 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № № НОМЕР_2 від 27.03.2015 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 27.03.2015 року, банківський платіжний документ, що стосується товару №DE171209659700 від 15.03.2021, документ, що підтверджує вартість перевезення товару б/н від 29.03.2021, паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні, копія митної декларації країни відправлення за № 21DE335247019624E4 від 23.03.2021 року.
За результатами розгляду поданої електронної митної декларації №UA209250/2021/005627 від 29.03.2021 року та доданих до неї документів, Галицькою митницею Держмитслужби винесено оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів за № UA209000/2021/100023/1 від 01.04.2021 року, згідно якого митна вартість товару визначена за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України). Митна вартість імпортованого товару не може бути визначена у зв`язку з невідповідністю вимогам пунктів а) та б) статті VII ГАТТ. У митного органу виникли сумніви у правильності митної вартості декларантом, оскільки заявлена митна вартість товару не підтверджена документально. Відповідно до ч. 3  ст. 53 МКУ  декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість буде визнана: - якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару  за наявності  інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Проведено консультації з декларантом, згідно з  ст. 57 МК України. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст. 60 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу. Джерелом інформації для визначення митної вартості використано цінову пропозицію щодо продажу даного ТЗ на Інтернет сторінці (сайт) https://www.ebey-kleinanzeign.de/s-anzeige/bmw-x1-xdrive-20… наявна інформація щодо пропозиції до продажу саме цього транспортного засобу ідентичної марки, моделі, комплектації, за ціною 4990 євро. Коригування не здійснювалося. Визначена митна вартість  4990 євро/
Крім того, на підставі частини 6 статті  54, частини 12 статті  264 Митного кодексу України, Галицькою митницею Держмитслужби винесено оскаржувану картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA209250/2021/00391 від 01.04.2021 року, відповідно до якої декларанту відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями частини 2  статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до  ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
За приписами частини 1  статті 246 Митного кодексу України  метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно частини 1 статті 248 коментованого Кодексу митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (частина 1  статті 257 Митного кодексу України).
Згідно з частиною 6  статті 257 Митного кодексу України  умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом, Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Нормою  статті 49 Митного кодексу України  визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частинами 1, 2  статті 51 Митного кодексу України  передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього  Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до  глави 9 цього Кодексу.
Згідно частини 1  статті 52 Митного кодексу України  заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому  розділом VIII цього Кодексу  та цією главою.
Відповідно до частини 4  статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5  статті 58 Митного кодексу України).
Частиною 2  статті 52 Митного кодексу України  визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Стаття 53 Митного кодексу України  визначає перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості. У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій  статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Колегія суддів зазначає, що подані 29.03.2021 декларантом позивача до митного оформлення документи (декларація митної вартості та договір купівлі-продажу (рахунок-фактура (інвойс)) за назвою і змістом відповідали вимогам пунктів 1, 3 частини 2  статті 53 МК України. У спірних відносинах не мало місце укладення зовнішньоекономічного контракту (договору) з придбання товару, в тому числі письмово договору купівлі-продажу, а також його переміщення до митного кордону України за допомогою перевізника. Отож, подання документів, визначених пунктами 2, 6 частини 2  статті 53 Митного кодексу України  об`єктивно є неможливим.
Перелік документів, визначений в пунктах 7-8 частини 2  статті 53 Митного кодексу України  (ліцензія на імпорт товару, страхові документи) не стосуються спірних правовідносин.
Витребування документів, визначених пунктом 4 і 5 частини 2  статті 53 Митного кодексу України  (банківські платіжні документи, інші платіжні документи про оплату рахунку), на необхідність подання яких вказує апелянт, апеляційний суд вважає безпідставним, з огляду на наступне.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (частина 1  статті 54 Митного кодексу України).
У відповідності до частини 2  статті 54 Митного кодексу України  контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій  статті 58 цього Кодексу.
Згідно частини 3  статті 54 Митного кодексу України  за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень  статті 55 цього Кодексу.
Частиною 5 коментованої статті передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Крім того, відповідно до частини 3  статті 53 Митного кодексу України  у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Як передбачено частиною 6  статті 54 Митного кодексу України  орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій  статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у  главі 9 цього Кодексу.
Разом з тим, відповідно до частини 7  статті 54 Митного кодексу України  у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Відповідно до частини 1  статті 55 Митного кодексу України  рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою  статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою  статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до  розділу X цього Кодексу  в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до  глави 4 цього Кодексу  або до суду (частина 2  статті 54 Митного кодексу України).
Апеляційний суд вказує, що декларантом одночасно із митною декларацією надано відповідачу ряд документів для підтвердження митної вартості товару і обраний метод її визначення. Наведені документи вказані митницею в картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209250/2021/00391 від 01.04.2021 року. Колегія суддів звертає увагу на те, що аналіз вищенаведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені  статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 в справі №809/1884/16 та Верховного Суду України від 31.03.2015 в справі № 21-127а15 та від 02.06.2015 в справі № 21-498а15.
З приводу доводів апелянта про наявне у посадової особи митного органу право на проведення усної консультації, то в силу вимог  статті 55 Митного кодексу України  така можливість дійсно існує. Втім, як свідчать приписи частини 3 статті  53  і частини 5 статті  54 Митного кодексу України  орган доходів і зборів вправі запитувати від декларанта додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості, виключно в письмовій формі, тобто на письмову вимогу посадової особи митного органу. В той же час, обґрунтовуючи позицію неподанням документів, які підтверджують митну вартість товару та наявністю розбіжностей в документах, поданих декларантом до митного оформлення щодо вартості товару, відповідачем не сформовано письмової вимоги (письмового запитування) до декларанта з вказанням необхідності подання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару.
В частині обрання декларантом і відповідачем методу визначення митної вартості, колегія суддів зазначає, що згідно частини 1  статті 57 Митного кодексу України  визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Частиною 3  статті 57 Митного кодексу України  передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього  Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей  59  і  60  цього  Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина 4  статті 57 Митного кодексу України).
Згідно частини 5 вказаної статті у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей  59  і  60  цього  Кодексу  за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до  статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до  статті 63 цього Кодексу.
При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина 6  статті 57 Митного кодексу України).
За приписами частини 1  статті 58 Митного кодексу України  метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Згідно частини 2 коментованої статті метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до частини 3  статті 58 Митного кодексу України  у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1  статті 57 цього Кодексу.
Як встановлено судом, митну вартість імпортованого транспортного засобу, що вказана декларантом у митній декларації № UA209250/2021/005627 від 29.03.2021 року, визначено за основним методом, а до самої митної декларації декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару за ціною договору, серед яких договір купівлі-продажу (рахунок-фактура) за № 03.21.5113 від  16.03.2021 року. Переклад наведеного документу з німецької мови на українську виконаний перекладачем ОСОБА_3 , засвідчений її підписом, наявний в матеріалах справи.
Згідно вказаного договору купівлі-продажу (рахунку-фактури) № 03.21.5113 від 16.03.2021 року, виданого IMMER MOBIL, власник ОСОБА_4 , покупцем вживаного автомобіля марки BMW модель X1, номер кузова  НОМЕР_1 , є фізична особа ОСОБА_5 , ціна 2700,00 EUR.
В колегії суддів не має сумніву щодо належності відповідного перекладу договору купівлі-продажу (рахунку-фактури) № 03.21.5113 від 16.03.2021 року, виконаного перекладачем Наталією Панкіною. Апелянт не вказав суду на будь-які застереження щодо такого перекладу. Крім того, апелянт не надав суду жодного доказу, який би спростував зміст договору купівлі-продажу (рахунку-фактурі (інвойсі)) № 03.21.5113 від 16.03.2021 року, в тому числі будь-які відомості про отримання від компетентних органів Німецької Республіки інформації щодо підтвердження чи не підтвердження обставини відчуження позивачу продавцем IMMER MOBIL, власник ОСОБА_4 вживаного автомобіля марки BMW модель X1, номер кузова  НОМЕР_1 , та отримання або не отримання від позивача коштів в сумі 2700,00 EUR та/або іншої суми за відчужений вказаний транспортний засіб.
Колегія суддів також звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 20.02.2018 за результатом розгляду справи № 809/1884/16, згідно якої посилання відповідача на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом, не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення  статті 53 Митного кодексу України  не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.
Твердження апелянта про наявні розбіжності щодо ціни товару, зазначеної в договору купівлі-продажу (рахунку-фактурі) та митній декларації країни відправлення не спростовують обраний позивачем метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за умови подання 29.03.2021 року декларантом при первинному декларуванні договору купівлі-продажу (рахунку-фактури) за № 03.21.5113 від 16.03.2021 року, виданого нерезидентом IMMER MOBIL, власник ОСОБА_4 на купівлю ОСОБА_1 автомобіля марки BMW модель X1, номер кузова  НОМЕР_1 , за змістом якого вартість автомобіля склала 2700,00 EUR, а оплата здійснена шляхом банківського переказу.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що у митній декларації країни відправлення відображається статистична вартість транспортного засобу, а не фактична, яка б відповідала ціні договору. При цьому, у митного органу була можливість перевірити (уточнити) задекларовану вартість імпортованого автомобіля, оскільки в документах містяться відомості про продавця, його адресу.
Вказане свідчить про недоведеність апелянтом обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості транспортного засобу за ціною договору купівлі-продажу (рахунку) № 03.21.5113 від 16.03.2021 року, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто основні документи містили всі числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації. Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що у відповідача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною договору купівлі-продажу (рахунку) щодо транспортного засобу, який імпортується, та не встановлено жодних інших обставин, визначених положеннями частиною 1  статті 58 Митного кодексу України, які б перешкоджали визначенню митної вартості імпортованих товарів за ціною договору купівлі-продажу (рахунку) № 03.21.5113 від 16.03.2021 року.
Таким чином, визначення відповідачем митної вартості транспортного засобу марки BMW модель X1, номер кузова  НОМЕР_1 , потужність двигуна  130 KW, тип двигуна  дизельний, робочий об`єм циліндрів двигуна  1995 см. куб, загальна кількість місць, включаючи місце водія  5, бувший у використанні, колісна формула  4х4, календарний рік виготовлення  2011, модельний рік виготовлення  2011, призначений для перевезення пасажирів, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за резервним методом, лише на підставі неподання позивачем запитуваних митним органом документів, є необґрунтованим та безпідставним.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Більше того, згідно картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за UA209250/2021/00391 від 01.04.2021 року, митна вартість товару визначена за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України). Митна вартість імпортованого товару не може бути визначена у зв`язку з невідповідністю вимогам пунктів а) та б) статті VII ГАТТ. У митного органу виникли сумніви у правильності митної вартості декларантом, оскільки заявлена митна вартість товару не підтверджена документально. Відповідно до ч. 3  ст. 53 МКУ  декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість буде визнана: - якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару  за наявності  інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Проведено консультації з декларантом, згідно з  ст. 57 МК України. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст. 60 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу. Джерелом інформації для визначення митної вартості використано цінову пропозицію щодо продажу даного ТЗ на Інтернет сторінці (сайт) "https://www.ebey-kleinanzeign.de/s-anzeige/bmw-x1-xdrive-20…" наявна інформація щодо пропозиції до продажу саме цього транспортного засобу ідентичної марки, моделі, комплектації, за ціною 4990 євро. Коригування не здійснювалося. Визначена митна вартість  4990 євро.
В матеріалах справи наявний перелік митних формальностей за  ВМД  № UA209250/2021/005627 (прийнята до оформлення 29.03.2021 року), згідно яких вказано, що митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів. Тобто, митна вартість легкового автомобіля, марки BMW модель X1, номер кузова  НОМЕР_1 , потужність двигуна  130 KW, тип двигуна  дизельний, робочий об`єм циліндрів двигуна  1995 см. куб, загальна кількість місць, включаючи місце водія  5, бувший у використанні, колісна формула  4х4, календарний рік виготовлення  2011, модельний рік виготовлення  2011, призначений для перевезення пасажирів, порівнювалась з ідентичними автомобілями. В той же час, відповідно до картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209250/2021/00391 від 01.03.2021 року та рішення про коригування митної вартості товарів за № UA209000/2021/100023/1 від 01.04.2021 року, другий-п`ятий методи визначення митної вартості товарів (статті 59-63 Митного кодексу України) не застосовані, у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари (статті  59,  60 Митного кодексу України), що суперечить вищевказаним обставинам.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем безпідставно, в порушення  статті 58 Митного кодексу України, здійснено визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав та з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, визначених  статтями 59-63 Митного кодексу України.
Не можуть бути враховані судом і доводи апелянта про погодження із оскаржуваним рішенням у зв`язку із оформлення нової митної декларації за №UA209250/2021/006107 від 02.04.2021 року із визначеною відповідачем вартістю транспортного засобу в розмірі 2700,00 EUR.
Відповідно до глави 2 розділу ІІ "Заповнення граф митної декларації" Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого  наказом Міністерства фінансів України № 651 від 30.05.2012 року  (Порядок №651), графа 43 "Метод визначення вартості" заповнюється в разі заявлення товарів у митний режим імпорту або в інший, відмінний від митного режиму імпорту, митний режим, зі справлянням митних платежів.
У лівому підрозділі графи зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався.
У разі наявності чинного рішення про коригування митної вартості товарів у правому підрозділі графи зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався митним органом.
Як свідчить лівий підрозділ графи 43 нової митної декларації №UA209250/2021/006107 від 02.04.2021 року, проставлено 1 метод визначення митної вартості, при цьому, у правий підрозділ графи 43 вказаної декларації проставлено цифру 6.
На переконання колегії суддів, внесення саме таких відомостей в лівий і правий підрозділи графи 43 нової митної декларації є порушенням декларантом глави 2 розділу ІІ графа 43 "Метод визначення вартості" Порядку №651, так як абзацом третім вказаної графи Порядку чітко визначено - "у разі наявності чинного рішення про коригування митної вартості товарів у правому підрозділі графи зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався митним органом". В даному випадку, суд встановив порушення декларантом порядку і умов заповнення усіх обов`язкових граф нової митної декларації, однак перевірка правильності, повноти та відповідності заповнених відомостей такої декларації фактичним даним (обставинам) покладено саме на відповідача.
Оскаржуване рішення про коригування митної вартості як станом на 29.03.2021 року, так і на час звернення до суду першої інстанції було чинним, відтак, на позивача або уповноважену ним особу покладався обов`язок у лівому підрозділі графи 43 проставити 1 (первинний метод), а у правому підрозділі декларації проставити 6 (скоригований метод), що і позивачем зроблено.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується із доводами апелянта про самостійне визначення декларантом у новій декларації від 02.04.2021 року митної вартості "коригування" (графа 45) в сумі 91560,84 грн. (2700,00 EUR), так як позивач у такій декларації у графі 42 визначив ціну товару 2700,00 EUR, яка повністю відповідає митній вартості (ціна товару), визначеної декларантом у тій же графі 42 первинної митної декларації за №UA209256/2021/005627 від 29.03.2021 року. Варто відзначити й те, що у графі 44 "додаткова інформація/подані документи" нової митної декларації за №UA209250/2021/006107 від 02.04.2021 року, на відміну від тієї ж графи первинної митної декларації за №UA209256/2021/005627 від 29.03.2021 року, додатково зазначено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA209250/2021/00391 від 01.04.2021 року та рішення про коригування митної вартості товарів за № UA209000/2021/100023/1 від 01.04.2021 року.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA209250/2021/00391 від 01.04.2021 року та рішення про коригування митної вартості товарів за № UA209000/2021/100023/1 від 01.04.2021 року, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про задоволення позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.
Згідно з  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308,  311,  315,  316,  321,  322,  325,  328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 травня 2022 року у справі № 300/2265/21 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	Р. Б. Хобор