П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 540/2782/21	
Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Херсонської обласної прокуратури на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2022 року (суддя Радчук А.А., м. Одеса, повний текст рішення складений 25.08.2022) про відмову у перегляді за нововиявленими обставинами рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 4 листопада 2021 року по справі за адміністративним ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року у справі №540/1462/20, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2021 року, визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Херсонської області від 30 квітня 2020 року №183к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу підтримання обвинувачення в суді Прокуратури Херсонської області та з органів прокуратури Херсонської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 5 травня 2020 року.
Поновлено ОСОБА_1 на рівнозначній посаді в Херсонській обласній прокуратурі з 6 травня 2020 року.
Стягнуто з Херсонської обласної прокуратури на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 6 травня 2020 року по 13 листопада 2020 року включно у сумі 206128,72 грн. з відрахуванням податків та зборів. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на рівнозначній посаді в Херсонській обласній прокуратурі з 6 травня 2020 року.

17 червня 2021 року ОСОБА_1 , у зв`язку із несвоєчасним виконанням рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року у справі №540/1462/20 в частині поновленню на роботі звернулася до адміністративного суду з позовом до Херсонської обласної прокуратури, в якому просила стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року у справі №540/1462/20 за період з 14 листопада 2020 року по 3 червня 2021 року в розмірі 212328,08 грн.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 4 листопада 2021 року у справі №540/2782/21, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

9 червня 2022 року Верховний Суд у справі №540/1462/20 ухвалив постанову, якою рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2021 року у справі №540/1462/20 в частині задоволення позовних вимог скасував та ухвалив в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
В решті судові рішення першої та апеляційної інстанції у справі №540/1462/20 залишено без змін.

Вважаючи, що підставою для ухвалення судового рішення у справі №540/2782/21 слугувало скасоване Верховним Судом рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року у справі №540/1462/20 про поновлення ОСОБА_1 на посаді, Херсонська обласна прокуратура звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із заявою від 16.06.2022 року про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 4 листопада 2021 року по справі №540/2782/21.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2022 року у задоволенні заяви Херсонської обласної прокуратури про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами було відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням Херсонська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржену ухвалу від 25.08.2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким заяву прокуратури про перегляд судового рішення у справі №540/2782/21 за нововиявленими обставинами задовольнити; рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 4 листопада 2021 року скасувати; у задоволенні позову ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі відмовити повністю.
На думку апелянта, підставою для ухвалення рішення у справі №540/2782/21 стало рішення у справі №540/1462/20, яке не було виконано відповідачем негайно після проголошення. Тому, відповідно до пункту 3 частини другої статті 361 КАС України, скасування судового рішення у справі №540/1462/20, яке слугувало для ухвалення рішення у справі №540/2782/21, є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

ОСОБА_1 своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалася, що відповідно до статті 304 КАС України не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів у разі, в тому числі, відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно із частинами першою та другою статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими обставинами.
Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:
1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;
2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.
Відповідно до частини четвертої статті 361 КАС України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:
1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;
2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
За загальним поняттям істотними обставинами вважаються фактичні дані (явища, події, факти або сукупність умов), що в установленому порядку спростовують факти, які були покладено в основу судового рішення. Тобто це обставини, які впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається, обізнаність суду стосовно яких у розгляді справи забезпечила б прийняття цим судом іншого рішення.
При цьому нововиявленими слід вважати обставини (як фактичного, так і правового характеру), які об`єктивно існували на момент вирішення адміністративної справи та не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення, на час розгляду справи. Отже, умовами для перегляду рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є істотність нововиявлених обставин для вирішення спору, існування їх на момент вирішення адміністративної справи та виявлення таких після прийняття рішення зі спору.
Не відносяться до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову; не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судами у процесі розгляду справи.
Суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Отже, за своєю юридичною природою нововиявлені обставини є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути відповідним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя, як така, не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року за умови відсутності зловживання. У цьому контексті ЄСПЛ неодноразово наголошував, що сама по собі наявність у національних законодавствах процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами не суперечить праву на справедливий судовий розгляд та принципу правової визначеності, якщо зазначений вид перегляду використовується для виправлення помилок правосуддя (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі "Правєдная проти Росії", від 6 грудня 2005 року у справі "Попов проти Молдови" №2).
Процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами має бути використана у спосіб, сумісний із пунктом 1 статті 6 Конвенції.
Ключовим для розуміння природи зазначеного виду перегляду судових рішень є тлумачення поняття "нововиявлені обставини". ЄСПЛ зауважує, що процедура скасування судового рішення за нововиявленими обставинами передбачає, що віднайдено докази, які раніше не були об`єктивно доступними та які можуть призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка вимагає скасування судового рішення, має довести, що вона не мала можливості надати суду докази до закінчення судового розгляду і що такі докази мають вирішальне значення для справи.
Системний аналіз практики ЄСПЛ щодо перегляду судових рішень дозволяє зробити висновок, що нововиявленими обставинами можуть бути визнані обставини, які: а) існували під час розгляду справи судом; б) не були відомими суду та учасникам справи під час розгляду справи судом; в) мають істотне значення для справи і можуть призвести до іншого результату судового розгляду (тобто, коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте) (рішення ЄСПЛ від 26 червня 2018 року у справі "Industrial Financial Consortium Investment Metallurgical Union проти України", від 9 червня 2011 року у справі "Желтяков проти України").
Враховуючи викладене вище колегія суддів вважає, як за чинним процесуальним законодавством, так і за сталою практикою ЄСПЛ, до нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.
Визначені законодавчо як нововиявлені, ці обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення і вони могли би призвести до іншого результату судового розгляду.
Звертаючись у даній справі із заявою про перегляд цього рішення за нововиявленими обставинами Херсонська обласна прокуратура підставою визначила пункт 3 частини другої статті 361 КАС України.
Цим пунктом встановлено, що підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.
Згідно правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №9901/819/18, вирішуючи питання про скасування судового рішення з підстав, визначених пунктом 3 частини другої статті 361 КАС України, суд повинен виходити саме з преюдиційного зв`язку судових рішень. Разом з тим слід мати на увазі, що скасування судового рішення може бути визнано нововиявленою обставиною лише в тому випадку, коли суд обґрунтував судове рішення, що переглядається, скасованим судовим рішенням (актом) чи виходив із вказаного акта, не посилаючись прямо на нього.
Як уже зазначалось, заявник вважає, що нововиявленою обставиною є постанова Верховного Суду від 9 червня 2022 року по справі №540/1462/20, якою скасовано судові рішення попередніх інстанції в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі. А тому прокуратура вважає, що не несе відповідальність за несвоєчасне виконання судового рішення, яке в майбутньому скасовано.
Отже, заявник фактично вважає, що судове рішення, яке набрало законної сили, не підлягає своєчасному виконанню з мотивів вірогідності його скасування.
Колегія суддів вважає, що такі міркування є протиправними та не можуть бути виправдними з огляду на таке.
Так, пункт 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства відносить обов`язковість судового рішення.
У статті 129-1 Конституції України вказано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частинами другою, четвертою статті 13 Закону України від 02.60.2016 року №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Подібні за змістом норми щодо обов`язковості судового рішення закріплено у процесуальних кодексах України.
Зокрема, частинами першою - третьою статті 14 КАС України та частинами першою та другою статті 370 КАС України визначено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
На важливість належного виконання судового рішення неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України.
Так, у пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової. З огляду на це, посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду із цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.
Крім того, в абзаці п`ятому підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист; набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя (підпункт 2.4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2018 року №10-р/2018); невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).
ЄСПЛ у пункті 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
ЄСПЛ у рішенні від 28 жовтня 1999 року у справі "Брумареску проти Румунії" (заява №28342/95) вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.
Таким чином, обов`язковість судового рішення та його виконання є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції, та однією з основних засад судочинства, визначених статтями 129, 129-1 Конституції України, статтею 13 Закону №1402-VIII та статтею 14 КАС України.
Як вбачається з мотивувальної частини рішення у справі №540/2782/21, суд керувався тим, що незважаючи на те, що рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року у справі №540/1462/20 допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на рівнозначній посаді в Херсонській обласній прокуратурі з 6 травня 2020 року, відповідний наказ керівником Херсонської обласної прокуратури було видано лише 4 червня 2021 року. Несвоєчасне видання наказу про поновлення на роботі тягне наслідки, передбачені статтею 236 КЗпП України, за змістом якої роботодавець, який не виконав рішення суду про поновлення на роботі, зобов`язаний сплатити такому працівникові його середній заробіток за весь час затримки.
На час ухвалення судового рішення по справі №540/2782/21 дія чи виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року у справі №540/1462/20 зупинені не були.
Частиною другою статті 372 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
При цьому пунктом 3 частини першої статті 371 КАС передбачено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.
За правовим висновком Верховного Суду, виловленим у постанові від 12 червня 2019 року у справі №826/18436/16 обов`язок виплатити поновленій на посаді особі середнього заробітку за час вимушеного прогулу не залежить від обставин та причин невиконання судового рішення про поновлення такої особи на посаді.
Ураховуючи, що підставою для прийняття рішення суду від 04.11.2021 року по справі №540/2782/21 слугували факти несвоєчасного поновлення ОСОБА_1 на посаді, за що статтею 236 КЗпП України передбачена відповідальність, доводи заяви Херсонської обласної прокуратури про те, що прийняття 9 червня 2022 року Верховним Судом постанови у справі №540/1462/20, якою визнано необґрунтованим позов ОСОБА_1 в частині поновлення на посаді, є нововиявленою обставиною в розумінні пункту 3 частини другої статті 361 КАС України, є хибними.
Як доречно зауважив суд першої інстанції, якщо б Херсонська обласна прокуратура виконала покладений не неї судом та законом обов`язок та негайно виконала рішення суду у справі №540/2782/21 в частині поновлення на посаді, то негативних наслідків, передбачених статтею 236 КЗпП України для неї б не виникло.
У пункті 33 рішення у справі "Христов проти України" (заява №24465/04) Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. рішення у справі "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania), заява N 28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII, у справі "Желтяков проти України", заява №4994/04, пункт 42).
Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (пункт 34), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно із цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява №52854/39, пункт 52, ECHR 2003-IX, у справі "Желтяков проти України", заява №4994/04, пункт 43).
Підсумовуючи все вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про помилковість заявлених Прокуратурою підстав для скасування за нововиявленими обставинами рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 4 листопада 2021 року по справі №540/2782/21.
Доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують та не дають підстав уважати, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали. 
Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, апеляційна скарга прокуратури задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 292, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Херсонської обласної прокуратури залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2022 року про відмову у перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач                                                  В.О.Скрипченко

Суддя                                                                                          І.П.Косцова

Суддя                                                                                          Ю.В.Осіпов