ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/597/22 Справа № 206/4713/17  Категорія 47 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сухоруков А. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року                                                        м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
       головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,
       суддів - Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,
       при секретарі - Гаржі О.О.
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу 
       за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2021 року 
у справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що у 2014 році звернулась до Дніпропетровської міської ради з клопотанням на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки по АДРЕСА_1 , для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд. 
Зазначає, що рішенням Дніпропетровської міської ради № 82/56 від 29 жовтня 2014 року їй було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Після отримання вищезазначеного рішення було здійснено всі необхідні дії для відведення земельної ділянки, а саме: розроблено та погоджено технічну документацію, отримано кадастровий номер (1210100000:096455:0265).
Вказує, що в подальшому неодноразово зверталась до Дніпропетровської міської ради з клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у приватну власність, проте клопотання не розглядалось та будь-яких рішень Дніпропетровською міською радою не приймалось.
Крім того, стало відомо, що право власності на земельну ділянку на яку їй було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою, зареєстровано за ОСОБА_1 . 
Зазначає, що Дніпропетровська міська рада неодноразово приймала рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 зазначене рішення не виконував та нічого не робив з виділеною земельною ділянкою. 
Після прийнятого 29 жовтня 2014 року Дніпропетровською міською радою рішення № 82/56, ОСОБА_1 почав писати скарги з приводу вчинення йому перешкод у користуванні земельною ділянкою. Не зважаючи на наявність рішення № 82/56 від 29 жовтня 2014 року, ОСОБА_1 повторно отримав дозвіл на розроблення проекту землеустрою, про що свідчить рішення Дніпропетровської міської ради № 85/58 від 26 листопада 2014 року. На сьогодні ОСОБА_1 продовжує не реалізовувати своє право на отримання спірної земельної ділянки, та лише чинить перешкоди іншим особам. 
Вказує, що 13 квітня 2017 року за рішенням Дніпропетровської міської ради № 344/19 ОСОБА_1 в черговий раз було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, при цьому у той же день прийнято рішення №83/19 про передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 . 
Крім того, під час підготовки позовної заяви стало відомо, що рішенням Дніпропетровської міської ради № 82/14 від 28 вересня 2016 року визнано таким, що втратило чинність рішення Дніпропетровської міської ради № 82/56 від 29 жовтня 2014 року, яким позивачу було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою. 
Вважає, що Дніпропетровською міською радою незаконно визнано рішення № 82/14 від 28 вересня 2016 року не чинним, враховуючи також той факт, що строк дії такого рішення на той момент ще не сплив, більш того вказане рішення вичерпало свою дію фактом його виконання.
Враховуючи зазначене вище з урахуванням уточнених позовних просив суд: визнати незаконним та скасувати рішення Дніпропетровської міської ради № 83/14 від 28 вересня 2016 року про визнання таким, що втратило чинність рішення Дніпропетровської міської ради від 29 жовтня 2014 року № 82/56 «Про надання ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , дозволу на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 »; скасувати рішення Дніпропетровської міської ради від 13 квітня 2017 року № 83/19 «Про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 у власність гр. ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)»; скасувати державну реєстрацію за ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером 1210100000:09:455:0285, реєстровий номер об`єкта нерухомого майна 1252613612101, номер запису права власності 20495093; зобов`язати Дніпровську міську раду на найближчій сесії розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки по АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_2 , для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).
Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано рішення Дніпропетровської міської ради № 83/14 від 28 вересня 2016 року «Про втрату чинності рішень міської ради від 29 жовтня 2014 року №83/56, від 29 жовтня 2014 року №82/56 стосовно надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) по АДРЕСА_2 » в частині визнання таким, що втратило чинності, рішення Дніпропетровської міської ради №82/56 від 29 жовтня 2014 року «Про надання гр. ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_2 ».
Зобов`язано Дніпровську міську раду на найближчій сесії розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки по АДРЕСА_2 ОСОБА_2 , для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для часткового задоволення позову, оскільки невиконання Дніпровською міською радою повноважень в частині розгляду заяви позивача про затвердження проекту землеустрою та наданні у користування земельної ділянки, а також відсутність письмового рішення Дніпровської (Дніпропетровської) міської ради, прийнятого у передбачений чинним законодавством строк, стосовного ініційованого позивачем питання, про задоволення та/або відмову, позбавило позивача у розумні строки, без затримки домогтись вирішення питання, що стосувалось безпосередньо її законного інтересу, що є неприпустимим з боку держави.
Відмовляючи в частині позовних вимог про скасування рішення Дніпропетровської міської ради від 13 квітня 2017 року № 83/19 та скасування державної реєстрації за ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером 1210100000:09:455:0285, реєстровий номер об`єкта нерухомого майна 1252613612101, номер запису права власності 20495093 суд дійшов висновку про недоведеність позивачем порушення її прав зазначеним рішенням та ненаданням доказів державної реєстрації за ОСОБА_1 земельної ділянки в АДРЕСА_1 .
Не погодившись з рішенням суду в частині визнання незаконним та скасування рішення Дніпропетровської міської ради № 83/14 від 28 вересня 2016 року «Про втрату чинності рішень міської ради від 29 жовтня 2014 року № 83/56, від 29 жовтня 2014 року № 82/56 стосовно надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) по АДРЕСА_2 » в частині визнання таким, що втратило чинності, рішення Дніпропетровської міської ради № 82/56 від 29 жовтня 2014 «Про надання гр.  ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер  НОМЕР_1 , дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_2 » та зобов`язання Дніпровської міської ради на найближчій сесії розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки по АДРЕСА_2 ОСОБА_2 , для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка),  ОСОБА_1  звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати в цій частині.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції невірно надано оцінку встановленим обставинам справи. Так, судом не враховано, що процес оформлення права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 розпочався 26 вересня 2006 року - ОСОБА_3 (матір`ю відповідача), яка звернулась до Дніпропетровської міської ради з клопотанням про відвід їй земельної ділянки у власність. У зв`язку із погіршенням стану здоров`я 22 грудня 2008 року ОСОБА_3 видала нотаріальну довіреність на ім`я свого сина ОСОБА_1 , якою уповноважила його здійснювати усі необхідні дії для отримання земельної ділянки у власність. Починаючи з січня 2014 року ОСОБА_1 продовжив оформлення права власності на земельну ділянку, загальний строк оформлення права власності тривав до 13 квітня 2017 року. Крім того, висновком №14-зв від 20 квітня 2016 року Постійної комісії з питань архітектури, містобудування та земельних відносин Дніпропетровської міської ради, визначено пріоритетне право ОСОБА_1 на отримання у власність земельної ділянки, оскільки подав клопотання до міської ради раніше ніж гр. ОСОБА_2 та має статус багатодітної родини, що надає пільгу при вирішенні питання будівництва індивідуальних житлових будинків. Це рішення позивачем не оскаржувалось. Необґрунтованим є також рішення суду в частині зобов`язання Дніпровської міської ради на найближчій сесії розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки по АДРЕСА_2 ОСОБА_2 , для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).
З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволених позовних вимог, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 26 вересня 2006 року за вх.№13/7415 ОСОБА_3 звернулась до міського голови Куліченко І.І. з клопотанням про допомогу у відводі земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 для будування індивідуального житлового будинку (том 2 а.с.55).
Відповідно до містобудівного висновку щодо місця розташування об`єкта від 27 грудня 2007 року №03/5271м, виданого Головним архітектурно-планувальним управлінням Дніпропетровської міської ради, розміщення жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на земельній ділянці по АДРЕСА_1 відповідає вимогам забудови зазначеної планувальної території (том 2 а.с.57-58).
22 грудня 2008 року ОСОБА_3 видала нотаріально засвідчену довіреність на ім`я ОСОБА_1 представляти її інтереси щодо питання відводу (виділення), приватизації та оформлення права власності на земельну ділянку за будь-якою адресою (том 2 а.с.39).
28 січня 2014 року ОСОБА_3 відмовилась від відведення земельної ділянки згідно з клопотанням 13/7415 від 26 вересня 2006 року в районі АДРЕСА_1 , на користь свого сина ОСОБА_1 (том 2 а.с.40).
13 серпня 2014 року за вх. №36/4147 до Дніпропетровської міської ради надійшла заява ОСОБА_3 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (том 2 а.с.66).
З аналогічною заявою звертався також і ОСОБА_1 (вх. №36/4503 від 11 вересня 2014 року) (том 2 а.с.69-70).
09 вересня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до Дніпропетровської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку (том 1 а.с. 45).
29 жовтня 2014 року відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради № 82/56 ОСОБА_2 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 , також ОСОБА_2 було зобов`язано замовити у суб`єктів господарювання розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та після його погодження, відповідно до чинного законодавства, подати цей проект до міської ради для прийняття відповідного рішення. Строк дії рішення становить два роки з моменту його прийняття (том 1 а.с. 46).
Відповідно до Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, пояснювальної записки, ФОП ОСОБА_4 розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі рішення Дніпропетровської міської ради 82/56 від 29 жовтня 2014 року, замовник ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 47-80).
Згідно висновку Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області Головного управління Держземагенства у Дніпропетровській області № 04-03/101214/2 від 10 грудня 2014 року визнано за можливе погодити проект із землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 вищезазначеної земельної ділянки. Окрім того, висновок містить інформацію про погодження ГоловАПУ міської ради проекту землеустрою, розробленого ФОП ОСОБА_4 , щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_1 , площею 0,0868 га (том 1 а.с. 89-91). 
Згідно містобудівного висновку щодо відведення земельної ділянки Головного архітектурно-планувального Управління міської ради № 10/2589П3 від 27.11.2014, відповідно до даних містобудівного кадастру за заявою ОСОБА_3 на містобудівній раді від 20 червня 2014 року № 108 було розглянуто передпроектні пропозиції розміщення жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 . В той же час, за результатами розгляду вказаних матеріалів управління вважає за можливе погодження за містобудівними вимогами проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 0868 га ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 81-82).
Згідно копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ - 1202090702014 від 11 грудня 2014 року, земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , площа 0,0868 га присвоєно кадастровий номер 1210100000:096455:0265 (том 1 а.с. 92).
26 листопада 2014 року рішенням Дніпропетровської міської ради № 82/58 ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (том 1 а.с. 96-97).
18 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку (том 2 а.с. 72).
11 квітня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Дніпропетровської міської ради з клопотанням, в якому просила затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передати їй у приватну власність земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , додаток проект землеустрою та витяг з Державного земельного кадастру (том 1 а.с. 9).
Відповідно до висновку постійної комісії міської ради з питань архітектури, містобудування та земельних відносин від 20 квітня 2016 року № 14-зв щодо розгляду питання пріоритету відведення земельних ділянок по АДРЕСА_2 , враховуючи, що клопотання гр. ОСОБА_5 та  ОСОБА_3 були подані до міської ради раніше, ніж клопотання третіх осіб - гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_6 (з якими існує просторове накладання земельних ділянок) та наявність статусу багатодітної родини ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який надає пільги при вирішенні питання будівництва індивідуальних жилих будинків, постійна комісія вважає доцільним визначити пріоритетне право на отримання у власність земельної ділянк (том 2 а.с. 77).
28 вересня 2016 року рішенням Дніпропетровської міської ради № 83/14 рішення Дніпропетровської міської ради № 82/56 від 29 жовтня 2014 року щодо надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту та рішення Дніпропетровської міської ради № 83/56 від 29 жовтня 2014 року щодо надання ОСОБА_6 дозволу на розробку проекту, визнано такими, що втратили чинність (том 1 а.с. 37).
27 жовтня 2016 року за вх. №36/599 до Дніпропетровської міської ради надійшло клопотання від ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку та споруд (том 2 а.с. 79).
16 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровської міської ради з клопотанням, в якому просив затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передати у приватну власність земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (том 2 а.с. 80).
13 квітня 2017 року рішенням Дніпропетровської міської ради № 344/19 ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га (кадастровий номер 1210100000:09:455:0285) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарський будівель і споруд по АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та після його погодження, відповідно до чинного законодавства, подати цей проект до міської ради для прийняття рішення (том 1 а.с. 98-99).
13 квітня 2017 року рішенням Дніпропетровської міської ради № 83/19 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та умови передачі земельної ділянки, визначені під час його погодження, і передано земельну ділянку у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 101-104).
30 червня 2017 року позивач повторно звернулась до Дніпропетровської міської ради з клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі їй у приватну власність земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Будь-яких рішень про задоволення або відмову у задоволенні клопотань, за результатами їх розгляду, на час розгляду справи не надано (том 1 а.с. 26). 
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.
Відповідно до ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності, вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.
Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить - передача, надання, вилучення, викуп земельних ділянок.
Водночас, ст.ст. 3 та 19 Конституції України встановлено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом, або за результатами аукціону.
Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України у вказаній редакції громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього кодексу.
Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (частина сьома статті 118 ЗК України у вказаній редакції).
Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частина дев`ята статті 118 ЗК України у зазначеній редакції).
Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішується відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. Стаття 59 Закону передбачає, що міська рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Зі змісту наведених вище норм закону, з урахування загальних принципів земельного законодавства, вбачається, що держава гарантує кожній особі, яка маючи право на отримання у користування чи власність земельної ділянки, виявила на це бажання, її отримання в кінцевому результаті, за умови наявності вільних земельних ділянок, дотримання їх норм та встановленого для цього порядку, а також не порушення прав інших осіб. Такий підхід, передбачає рівність прав всіх громадян, та забезпечується шляхом справедливого та об`єктивного розгляду таких питань органами уповноваженими на передачу земельних ділянок у власність чи користування.
Конституційний Суд України у Рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 19 ст. 155 КУ, ст. 25, ч. 14 ст. 46, ч. 1, 10 ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вирішив, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 10 ст. 59 Закону № 280/97 ВР передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в суворому порядку. У п. 5 даного рішення Конституційний Суд України зазначив, що ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені після їх виконання.
Згідно пункту 5 мотивувальної частини зазначеного вище Рішення, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.
Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішення було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. У рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, ЄСПЛ вказує на те, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. 
В рішенні у справі "Рисовський проти України" ЄСПЛ вказав на те, що принцип "належного урядування", зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків (заява № 29979/04, пункт 70).
Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74).
Окремі аспекти принципу належного врядування також були зазначені ЄСПЛ у справах "Армазова проти Республіки Молдова" (Arzamazova v. The Republic of Moldova, заява №38639, п.52), "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia, заява №32457/05, п. 40), "Графов проти України" (заява № 4809/10), "Чакаревич проти Хорватії" (Сakareviс v. Croatia, заява № 48921/13), з аналізу яких можна дійти висновку, що у рішеннях ЄСПЛ сформувалась стала практика щодо розуміння принципу належного урядування, до змісту якого можна включити п`ять головних складових елементів: 1) покладення на суб`єктів владних повноважень зобов`язання запроваджувати внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок; 2) якщо діяльність суб`єкта владних повноважень впливає на основоположні права людини, такі суб`єкти повинні діяти вчасно, в належний і якомога послідовніший спосіб; 3) ризик будь-якої помилки суб`єкта владних повноважень повинен покладатися на такого суб`єкта, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються; 4) застосування принципу належного урядування, як правило, не повинно перешкоджати суб`єкту владних повноважень виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість; 5) потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій суб`єкта владних повноважень.
У постанові Верховного Суду від 28 лютого 2020 року у справі № П/811/1015/16 наголошено, що принцип належного урядування має надзвичайно важливе значення для забезпечення правовладдя в Україні. Неухильне дотримання основних складових принципу належного урядування забезпечує прийняття суб`єктами владних повноважень легітимних, справедливих та досконалих рішень. Крім того, принцип належного урядування підкреслює те, що між людиною та державою повинні бути вибудовані саме публічно-сервісні відносини, у яких інституції та процеси служать всім членам суспільства.
Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 5-р/2019, Конституція України містить низку фундаментальних положень щодо здійснення державної влади, передбачених статтями 3, 5, 6, 8, 19 Основного Закону. Названі конституційні приписи перебувають у взаємозв`язку, відображають фундаментальне положення конституціоналізму щодо необхідності обмеження державної влади з метою забезпечення прав і свобод людини та зобов`язують наділених державною владою суб`єктів діяти виключно відповідно до усталених Конституцією України цілей їх утворення.
Тому, коли йдеться про реалізацію компетенції у межах дискреції суб`єктом владних повноважень, такі суб`єкти зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Правова процедура (fair procedure справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. Правова процедура встановлює чітку послідовність дій проведення такої перевірки із зазначенням способів та методів її здійснення, підстав, порядку, форми та строків такої діяльності.
Правова процедура встановлює межі вчинення повноважень органом публічної влади і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження таких дій особою, чиї інтереси вона зачіпає, до суду.
Установлена правова процедура як складова частина принципу законності та принципу верховенства права є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.
Ця правова процедура спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань як один з елементів принципу верховенства права.
З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування рішення Дніпропетровської міської ради № 83/14 від 28 вересня 2016 року «Про втрату чинності рішень міської ради від 29 жовтня 2014 року № 83/56, від 29 жовтня 2014 року № 82/56 стосовно надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) по АДРЕСА_2 » в частині визнання таким, що втратило чинності, рішення Дніпропетровської міської ради № 82/56 від 29 жовтня 2014 «Про надання гр. ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_2 » є правильним, проте суд першої інстанції помилково зазначив підстави задоволення через невиконання Дніпровською міською радою повноважень в частині розгляду заяви позивача про затвердження проекту землеустрою та надання у користування земельної ділянки. 
Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення в частині правового обґрунтування підстав задоволення позовних вимог.
Колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення Дніпропетровської міської ради № 83/14 від 28 вересня 2016 року є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки таке рішення фактично вичерпало свою дію фактом його виконання. Крім того, ОСОБА_2 вчинивши юридично значущі дії щодо вирішення питання про отримання у майбутньому права власності на спірну земельну ділянку, а саме: отримала дозвіл на розробку проекту землеустрою спірної земельної ділянки, розробила такий проект, за її заявою сформовано земельну ділянку (проведено реєстрацію у державному кадастрі земельних ділянок, присвоєно кадастровий номер) мала сподівання та правомірні очікування на закінчення процедури отримання у власність земельної ділянки, яка залежить від правомірної поведінки уповноваженого державного органу.
Колегія суддів не погоджується з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Дніпровської міської ради на найближчій сесії розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки по АДРЕСА_2 ОСОБА_2 виходячи з наступного.
Положеннями пункту 31 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що питання регулювання земельних відносин відповідно до Закону вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.
Стаття 59 цього Закону визначає, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Виходячи з наведених правових норм, рішення про затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою належить до виключних повноважень міської ради шляхом прийняття відповідних рішень на пленарному засіданні. Рішення, дії або бездіяльність міської ради про затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою, надання земельних ділянок, залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.
Матеріали справи не містять доказів оскарження позивачем дій або бездіяльності Дніпровської (Дніпропетровської) міської ради щодо нерозгляду заяви від 11 квітня 2016 року та клопотання від 30 червня 2017 року ОСОБА_2 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі їй у приватну власність земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для задоволення вимоги про зобов`язання Дніпровської міської ради на найближчій сесії розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки по АДРЕСА_2 ОСОБА_2 . 
Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню в частині позовних вимог про зобов`язання Дніпровської міської ради на найближчій сесії розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки по  АДРЕСА_2   ОСОБА_2 .  
Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2021 року в частині зобов`язання Дніпровської міської ради на найближчій сесії розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки по АДРЕСА_2 ОСОБА_2 , для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Рішення суду в частині визнання незаконним та скасування рішення Дніпропетровської міської ради № 83/14 від 28 вересня 2016 року «Про втрату чинності рішень міської ради від 29 жовтня 2014 року № 83/56, від 29 жовтня 2014 року № 82/56 стосовно надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) по АДРЕСА_2 » в частині визнання таким, що втратило чинності, рішення Дніпропетровської міської ради № 82/56 від 29 жовтня 2014 «Про надання гр. ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_2 » змінити в частині правового обґрунтування підстав задоволення позовних вимог, виклавши мотивувальну частину рішення суду в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова