Постанова
Іменем України
 
03 листопада 2022 року 
м. Київ
 
справа № 537/3647/20
провадження № 61-3526св22 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Крюківський вагонобудівний завод»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука від 08 листопада 2021 року у складі судді Маханькова О. В., рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 08 листопада 2021 року у складі судді Маханькова О. В. та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 березня 2022 року у складі колегії суддів: Пилипчук Л. І., Абрамовf П. С., Кривчун Т. О.,
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» (далі - ПАТ «КВБЗ») про визнання незаконним та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позов мотивований тим, що позивач з 13 липня 2015 року працював у відповідача на посаді директора виробництва.
Наказом № 354 від 25 вересня 2020 року позивач звільнений із займаної посади за систематичне невиконання обов`язків, покладених трудовим договором,відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
Вважає наказ про звільнення незаконним та таким, що підлягає скасуванню.
Відповідно до наказу № 590-к від 19 серпня 2020 року позивач перебував у щорічній відпустці за 2018-2019 роки тривалістю 19 календарних днів з 14 вересня 2020 року по 02 жовтня 2020 року.
Перебуваючи у відпустці, 29 вересня 2020 року на мобільний телефон позивача надійшло смс-повідомлення від голови правління-директора ПАТ «КВБЗ» Крамаренка М. В. про відкликання його з відпустки згідно доданого наказу № 674-К від 28 вересня 2020 року та необхідністю з`явитися на роботу та приступити до виконання обов`язків 30 вересня 2020 року. 
Оскільки позивач перебував у відпустці за межами свого місця проживання, про що також повідомив смс-повідомленням голову правління Крамаренка М. В. , тому з об`єктивних причин не зміг приступити до роботи у вказану дату. 
Прибувши на підприємство 01 жовтня 2020 року, позивач повідомив керівництво про те, що відповідно до припису № 3/2623 від 29 вересня 2020 року вибув до військової частини НОМЕР_1 м. Запоріжжя для проходження військової служби. 
01 жовтня 2020 року відповідач повідомив позивача про те, що наказом № 354 ос від 25 вересня 2020 року його звільнено з посади директора виробництва за систематичне невиконання обов`язків, покладених трудовим договором, відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України. З наказом він ознайомився у той же день та отримав трудову книжку. Також йому були надані для перегляду копії наказів № 32-с від 24 вересня 2020 року, № 33-с від 24 вересня 2020 року, № 34-с від 24 вересня 2020 року, які стали підставою для звільнення. 
В описовій частині наказу про звільнення № 554 ос від 25 вересня 2020 року не міститься визначення, який саме дисциплінарний проступок ОСОБА_1 вчинив, його суть, що стало приводом до застосування догани. Крім того, в наказі № 554 ос від 25 вересня 2020 року не зазначено дату та обставини вчинення дисциплінарного проступку. Відповідач порушив передбачену статтею 149 КЗпП України процедуру застосування дисциплінарного стягнення, а також положення норм статей 43, 138, 147 КЗпП України. 
Позивача, як члена правління профспілкової організації, на засідання профспілкового комітету щодо надання згоди на його звільнення не викликали, заяви про розгляд подання про звільнення без його участі ОСОБА_1 не подавав.
Позивач просив:
визнати незаконним та скасувати наказ голови правління ПАТ «КВБЗ» Крамаренка М. В. від 24 вересня 2020 року № 32-с про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани на директора виробництва ПАТ «КВБЗ» ОСОБА_1 ;
визнати незаконним та скасувати наказ голови правління ПАТ «КВБЗ» Крамаренка М. В. від 24 вересня 2020 року № 33-с про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани на директора виробництва ПАТ «КВБЗ» ОСОБА_1 ;
визнати незаконним та скасувати наказ голови правління ПАТ «КВБЗ» Крамаренка М. В. від 24 вересня 2020 року № 34-с, яким директора виробництва ОСОБА_1 за систематичне невиконання вимог трудового договору і правил внутрішнього трудового розпорядку ПАТ «КВБЗ» звільнено з 25 вересня 2020 року відповідно пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України;
визнати незаконним та скасувати наказ голови правління - директора ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» Крамаренка М. В. від 25 вересня 2020 року № 554 ос про звільнення ОСОБА_1 з посади директора виробництва ПАТ «КВБЗ» за статтею 40 пункт 3 частина перша  КЗпП України;
поновити на посаді директора виробництва ПАТ «КВБЗ» з 25 вересня 2020 року ;
стягнути з ПАТ «КВБЗ» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та судові витрати.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою  Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 листопада 2021 року у задоволенні клопотання представника відповідача Логашкіна С. С.  відмовлено. 
У клопотанні представник відповідач просив з`ясувати факт знаходження позивача ОСОБА_1 у складі військових формувань ЗСУ шляхом направлення відповідного звернення до військової частини, що може бути підставою для обов`язкового зупинення розгляду справи.
Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд виходив із того, що матеріали справи містять надану позивачем довідку № 214 від 10 лютого 2021 року про факт його перебування на військовій службі, що не заперечується, а розгляд справи відбувається за участі представника позивача.
Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 листопада 2021 року, яке залишено без задоволення постановою Полтавського апеляційного суду від 03 березня 2022 року, позов ОСОБА_1 до ПАТ «КВБЗ» про визнання незаконними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задоволено.
Визнано незаконним та скасовано наказ голови правління ПАТ «КВБЗ» Крамаренка М. В. від 24 вересня 2020 року за № 32-с про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани на директора виробництва ПАТ «КВБЗ» ОСОБА_1 .
Визнано незаконним та скасовано наказ голови правління ПАТ «КВБЗ» Крамаренка М. В. від 24 вересня 2020 року за № 33-с про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани на директора виробництва ПАТ «КВБЗ» ОСОБА_1 .
Визнано незаконним та скасовано наказ голови правління ПАТ «КВБЗ»   Крамаренка М. В. від 24 вересня 2020 року за № 34-с, яким директора виробництва ОСОБА_1 за систематичне невиконання вимог трудового договору і правил внутрішнього трудового розпорядку ПАТ «КВБЗ» звільнено з 25 вересня 2020 року відповідно пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
Визнано незаконним та скасовано наказ голови правління - директора ПАТ «КВБЗ» Крамаренка М. В. від 25 вересня 2020 року за № 554-ос про звільнення ОСОБА_1 з посади директора виробництва ПАТ «КВБЗ» за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора виробництва ПАТ «КВБЗ» з 25 вересня 2020 року.
Стягнуто з ПАТ «КВБЗ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 вересня 2020 року по 08 листопада 2021 року включно в сумі 542 420, 64 грн з наступним вирахуванням із цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.
Стягнуто з ПАТ «КВБЗ» на користь ОСОБА_1 витрати в сумі 12 500 грн за послуги адвоката.
Стягнуто з ПАТ «КВБЗ»  на користь держави судовий збір 908 грн.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць.
Суд першої інстанції зробив висновок, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про безпідставність оголошених ОСОБА_1 доган, оскільки ПАТ «КВБЗ» допустив невідповідність наказів про відкликання ОСОБА_1 із щорічної відпустки, а застосовані до останнього три дисциплінарних стягнення здійснено з порушенням порядку їх застосування, без доведення його вини, без конкретизації обставин дисциплінарного проступку, без надання позивачу можливості надати свої пояснення; про порушення відповідачем частини сьомої статті 43 КЗпП України та частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», частини третьої статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», оскільки ОСОБА_1 на засідання профкому на розгляд питання про надання згоди на звільнення не викликали, заяву про розгляд такого подання за його відсутності він не подавав, також відповідач не повідомив Кременчуцьку міську раду про звільнення з роботи позивача, як депутата сьомого скликання Кременчуцької міської ради, за ініціативи власника.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У квітні 2022 року ПАТ «КВБЗ» подало касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 листопада 2021 року, рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 листопада 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 березня 2022 року, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача стосовно відкладення розгляду даної справи на іншу дату у зв`язку з неможливістю прийняти участь у судовому засіданні його представника враховуючи небезпеку для життя останнього під час воєнних дій на території України. Внаслідок необґрунтованих та неправомірних дій суду апеляційної інстанції відповідач фактично був позбавлений права захищати свої права та інтереси безпосередньо у суді. Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК суд зобов`язаний зупинити провадження у справі в разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових Формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Враховуючи, що позивач з жовтня 2020 року є військовослужбовцем (матеріали справи містять відповідні докази) та знаходиться у складі Збройних сил України, які у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні на час проведення судового засідання апеляційним судом, були переведені на воєнний стан, суд апеляційної інстанції зобов`язаний був зупинити провадження по справі. Суд  першої та апеляційної інстанції, виходячи за межі розгляду позовних вимог, встановив безпідставність та незаконність наказу                  № 31-с від 24 вересня 2020 року та надав правову оцінку наказу № 668-к від 23 вересня 2020 року. Позивачем у позовній заяві не ставилися на розгляд суду вимоги щодо визнання незаконним наказів № 668-к від 23 вересня 2020 року про виклик зі щорічної відпустки та наказу № 31-с від 24 вересня 2020 року про застосування до нього догани за прогул, здійснений 24 вересня 2020 року. Тим самим позивач фактично визнав правомірність застосування до нього дисциплінарного стягнення за здійснений прогул, а також правомірність виклику останнього з відпустки, оформленого наказом № 668-к від 23 вересня 2020 року. Судами не прийнято до уваги обставини, які були встановлені у рішенні від 27 вересня 2021 року Крюківським районним судом у справі № 537/4183/20, яке на час розгляду даної справи набуло законної сили. Суди першої та апеляційної інстанції належним чином не дослідили докази у справі. Всупереч вимог статей 2, 13, 77- 79, 100 ЦПК України суди вийшли за межі заявлених позивачем позовних вимог та встановили обставини, які мають суттєве значення по справі, на підставі неналежних доказів, безпідставно відкинувши та не надавши належну об`єктивну оцінку всім доказам, що містять матеріали справи, а також показам свідка. Суд апеляційної інстанції  не дослідив підстави та обставини застосування до позивача дисциплінарного стягнення, передбаченого наказом № 34-с від 24 вересня 2020 року. Суди не застосували висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 27 грудня 2016 року у справі у № 6-2801цс15, № 341/1751/17. Апеляційним судом взагалі не досліджувалися документи, надані відповідачем, щодо отримання згоди профспілковим комітетом на звільнення позивача за пунктом З частини першої статті 40 КЗпП України, а саме: подання до профспілкового комітету, виклики позивача, протокол профспілкового засідання, поштові квитанції на підтвердження направлення позивачу викликів тощо, які є в матеріалах справи. Суд першої інстанції всупереч норм статті 43 КЗпП України, маючи сумніви щодо наданих доказів щодо отримання згоди профспілкового комітету, не зупинив розгляд справи з метою отримання такої згоди. Більш того, судами проігноровано норми, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, а саме,  отримання відповідачем згоди профспілкового комітету на звільнення позивача під час проведення слухання справи, та всупереч вимог матеріального права (статті 43 КЗпП України) та висновків Верховного Суду, викладених у пункті 15 постанови № 9, зроблено висновок, що звільнення відбулося без попередньої згоди профспілкової організації. Судом апеляційної інстанції порушено статті 2, 12, 89, 367 ЦПК України стосовно дослідження та встановлення обставин, що мають значення для вирішення справи, а саме, виконання відповідачем вимог статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» (повідомлення місцеву раду про звільнення позивача). 
Позиція інших  учасників справи 
У травні 2022 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу за підписом представника ОСОБА_4 , у якому просить касаційну скаргу ПАТ «КВБЗ» залишити без задоволення, рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 листопада 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 березня 2022 року залишити без змін.
Відзив мотивований тим, що суд апеляційної інстанції зробив законний та обґрунтований висновок про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи 03 березня 2022 року, враховуючи, що суд апеляційної інстанції був позбавлений процесуальної можливості згідно статті 371 ЦПК України відкласти розгляд справи, викладення сторонами своїх позицій по суті справи у апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, а також необґрунтованість клопотання відповідача. Згідно частини третьої статті 252 ЦПК України суд не зупиняє провадження у випадках, встановлених пунктами 1-3 частини першої цієї статті, якщо відсутня сторона веде справу через свого представника. Судами першої та апеляційної інстанції не надано оцінки законності наказу № 668-к від 23 вересня 2020 року, оскільки позивач відповідні вимоги позову не заявляв. Суди досліджували обставини відкликання позивача з відпустки виключно в контексті законності наказу № 31-с, яким ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за невиконання наказу № 668-к. Відповідачем не було виконано та не надано належних та допустимих доказів дотримання роботодавцем процедури притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та законності його подальшого звільнення за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України. Звільнення позивача відбулося без попередньої згоди профкому.  Роботодавець був обізнаний, що позивач є депутатом місцевої ради та на нього поширюються вимоги статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», дотримання яких під час звільнення є обов`язковим та не залежить від обґрунтованості позову працівника таким порушенням. 20 жовтня 2021 року перед судовим засіданням представник позивача через канцелярію суду подала письмові докази, а саме: посвідчення на ім`я ОСОБА_1 , що він на момент звільнення був депутатом  Кременчуцької міської ради Полтавської області VII скликання (в період з 24 листопада 2015 року по 03 грудня 2020 року). Дані докази також були надані представникам відповідача перед початком судового засідання.  Листом від 05 листопада 2021 року за вих № 01-36/12082 виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області повідомив, що до виконавчого комітету не надходило попередження від ПАТ «КВБЗ» стосовно звільнення з роботи депутата сьомого скликання Кременчуцької міської ради ОСОБА_1 у період часу з 01 вересня 2020 року по 01 жовтня 2020 року. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі № 537/3647/20, витребувано справу з суду першої інстанції, у задоволенні клопотання ПАТ «КВБЗ» про зупинення виконання рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 08 листопада 2021 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 03 березня 2022 року відмовлено.
У липня 2022 року матеріали цивільної справи № 537/3647/20 надійшли до Верховного Суду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
В ухвалі Верховного Суду від 27 квітня 2022 року вказано, що касаційна скарга подана у передбачений законом строк та містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду України від 27 грудня 2016 року у справі № 6-2801цс15 та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України).
Фактичні обставини
Суди встановили, що з 13 березня 1996 року ОСОБА_1 працював у ПАТ «КВБЗ», з 13 липня 2015 року займав посаду директора виробництва ПАТ «КВБЗ».
19 серпня 2020 року наказом № 590-к ПАТ «КВБЗ» ОСОБА_1 надано відпустку в рахунок частини щорічної відпустки за 2018-2019 роки тривалістю 19 календарних днів із 14 вересня 2020 року по 02 жовтня 2020 року.
24 вересня 2020 року наказами ПАТ «КВБЗ» за № 31-с, № 32-с, № 33-с оголошено ОСОБА_1 догани.
Відповідно до наказу № 31-с підставою притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 є невиконання наказу № 668-к від 23 вересня 2020 року про його відкликання із щорічної відпустки у зв`язку з виробничою необхідністю, зобов`язання приступити до виконання своїх виробничих завдань 24 вересня 2021 року. На підтвердження даних обставин складені акт № 1 від 23 вересня 2020 року про неможливість вручити позивачу наказ № 668-к від 23 вересня 2020 року та акт № 2 від 24 вересня 2020 року про обставини виклику позивача на роботу по телефону (корпоративний мобільний зв`язок).
Відповідно до наказу № 32-с підставою для застосування до ОСОБА_1 догани стали висновки службового розслідування, викладені у висновку № 4 від 24 вересня 2020 року щодо виявлених порушень внутрішніх нормативних актів підприємства, а саме, заїзд на територію заводу автомобіля під різними реєстраційними номерами, який використовувався в особистих цілях (для забезпечення своєї депутатської діяльності).
Наказом № 33-с ОСОБА_1 оголошено догану за порушення порядку видачі товарно-матеріальних цінностей у виробництво, що призвело до лишків при закупівлі ТМЦ і створенню передумов для можливих розкрадань із території підприємства (висновок № 6 від 24 вересня 2021 року службового розслідування).
Наказом № 34-с від 24 вересня 2020 року директора підприємства ОСОБА_1 за систематичне порушення трудового договору і правил внутрішнього трудового розпорядку «ПАТ «КВБЗ» звільнено із 25 вересня 2020 року згідно пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України (за результатами службового розслідування, викладених у висновку № 2 від 24 вересня 2020 року, яким встановлено факт несанкціонованого виготовлення на території підприємства причепа для перевезення човнів для третіх осіб).
Наказом ПАТ «КВБЗ» № 554-ос 25 вересня 2020 року припинено трудовий договір із ОСОБА_1 на підставі статті 40 пункту 3 частини першої КЗпП України.
Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 13 квітня 2021 року № 516, майор ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом у в/ч НОМЕР_1 м. Запоріжжя з 30 вересня 2020 року по теперішній час.
Контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу підписано ОСОБА_1. 23 вересня 2020 року на строк три роки. Строк прибуття до військової частини для проходження служби встановлений приписом від 29 вересня 2020 року № 3/2623 - до 30 вересня 2020 року.
Позивача, який є членом профспілкового комітету, звільнено з посади 24 вересня 2020 року без згоди профспілкового комітету, засідання якого призначалося на 10 листопада 2020 року та 17 листопада 2020 року, проте доказів належного повідомлення працівника про слухання його питання, матеріали справи не містять.
Роботодавець був обізнаний, що позивач є депутатом місцевої ради.
Позиція Верховного Суду
Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів. 
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті   5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи
Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення (стаття 147 КЗпП України).
Статтею 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від  27 липня 2022 року у справі № 754/695/20 (провадження № 61-16433св21) зазначено, що «у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на них трудовим договором, суди повинні з`ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувалися при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; до працівника раніше протягом року вже застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.
Отже, працівник може бути звільнений за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України лише в разі порушення трудової дисципліни чи невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, які були допущені працівником після того, як до нього було застосовано дисциплінарне чи громадське стягнення (яке не скасоване та не втратило юридичної сили за давністю). При звільненні за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України потрібно встановити: чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, чи застосовувалися інші заходи дисциплінарного або громадського стягнення та чи можна вважати вчинення дисциплінарного проступку систематичним невиконанням працівником обов`язків без поважних причин.
Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.
Під час розгляду справи роботодавець зобов`язаний довести факт вчинення працівником нового порушення трудових обов`язків, яким він обґрунтовував наказ (розпорядження) про звільнення.
Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 вересня 2020 року по справі № 9901/743/18 (провадження № 11-914заі19)».
Таким чином, для звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше.
У справі, що переглядається,
наказом ПАТ «КВБЗ» від 24 вересня № 32-с ОСОБА_1 оголошено догану та позбавлено всіх премій та винагород, передбачених положеннями у ПАТ «КВБЗ» у розмірі 100 %, починаючи з серпня і на період дії дисциплінарного покарання, попереджено ОСОБА_1 , що за повторні порушення вимог внутрішніх розпорядчих та локальних документів ПАТ «КВБЗ» до нього будуть застосовані більш суворі заходи дисциплінарного характеру. Підставою для застосування до ОСОБА_1 догани стали висновки службового розслідування, викладені у висновку № 4 від 24 вересня 2020 року щодо виявлених порушень внутрішніх нормативних актів підприємства, а саме, заїзд на територію заводу автомобіля під різними реєстраційними номерами, який використовувався в особистих цілях (для забезпечення своєї депутатської діяльності); 
у той же день, 24 вересня 2020 року наказом ПАТ «КВБЗ» № 33-с ОСОБА_1 оголошено догану і позбавлено всіх премій і винагород, передбачених положеннями у ПАТ «КВБЗ», попереджено ОСОБА_1 , що за повторне невиконання внутрішніх документів підприємства та розпоряджень Голови правління або Голови наглядової ради - Президента Товариства до нього будуть застосовані більш суворі заходи дисциплінарного характеру. Підставою для застосування до ОСОБА_1 догани стали висновки службового розслідування, викладені у висновок № 6 від 24 вересня 2020 року щодо виявлених порушень порядку видачі товарно-матеріальних цінностей у виробництво, що призвело до лишків при закупівлі ТМЦ і створенню передумов для можливих розкрадань із території підприємства;
у той же день, 24 вересня 2020 року наказом ПАТ «КВБЗ»  № 34-с  директора виробництва ОСОБА_1 за систематичне невиконання вимог трудового договору та правил внутрішнього трудового розпорядку ПАТ «КВБЗ» звільнено з 25 вересня 2020 року згідно пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України. В наказі зазначено, що 08 квітня 2020 року  в порушення встановленого порядку і вимог локальних актів підприємства було виготовлено за вказівкою                    ОСОБА_1 причеп на виробничих потужностях підприємства. Несанкціонований вивіз даного рухомого майна з території ПАТ «КВБЗ» був виконаний ОСОБА_1 09 квітня 2020 року;  
підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з цими наказами відсутній;
наказом ПАТ «КВБЗ» № 554-ос від 25 вересня 2020 року припинено трудовий договір 25 вересня 2020 року з директором виробництва ОСОБА_1 згідно пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання обов`язків, покладених трудовим договором, на підставі наказів № 32-с та № 33-с від 24 вересня 2020 року.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи, що відповідачем не доведено систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків покладених на нього трудовим договором підстави для звільнення за пунктом третім частини першої статті 40 КЗпП України відсутні.
Ухвалюючи оскаржені судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, зробили правильний висновок про задоволення позовних вимог.
Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.
Щодо відмови апеляційного суду у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 10 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження у цій справі (т. 3 арк. спр. 53-54).
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 29 грудня 2021 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 31 січня 2022 року (т. 3 арк. спр. 60).
За клопотанням представника відповідача 31 січня 2022 року справу було відкладено на 08 лютого 2022 року (т. 3 арк. спр.104-105).
08 лютого 2022 року справу відкладено на 03 березня 2022 року (т. 3 арк. спр. 122).
01 березня 2022 року представник ПАТ «КВБЗ» подав до апеляційного суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану. 
Відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, призначений на 03 березня 2022 року (т. 3 арк. спр.156).
У постанові Верховного Суду від 14 липня 2022 року у справі № 260/4504/20 (провадження № К/990/11829/22) зазначив, що «за загальним правилом при вирішенні питання щодо можливості відкладення розгляду справи в період дії воєнного стану на підставі поданої учасниками судового процесу заяви суд залежно від інтенсивності бойових дій на певній території, загальної воєнної ситуації як в країні, так і в певному регіоні, де знаходиться суд, або учасник справи (його представник), поведінки суб`єктів владних повноважень, що мають компетенцію в сфері повідомлень щодо ризиків перебування на певній території (об`єкті нерухомості) та ін, має дотримуватися балансу між безпекою суддів, працівників апарату, учасників справи та дотриманням процесуальних прав учасників справи і засад судочинства. При цьому врахуванню підлягають попередня поведінка учасника справи, можливість розгляду справи за відсутності представників сторін, можливість прибути у судове засідання та скористатися правом участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції».
Своїм правом участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідач не скористався. 
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Отже, якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Щодо доводів касаційної скарги стосовно того, що судами не прийнято до уваги обставини, які були встановлені у рішенні від 27 вересня 2021 року Крюківським районним судом у справі № 537/4183/20 колегія суддів зазначає наступне. 
Преюдицію утворюють лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що відображується в мотивувальній частині судового акту. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивостей преюдиціальності. Також преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин.
Оскільки  відповідачем не доведено достатніми доказами сукупності обставин, що доводять склад дисциплінарних правопорушень позивача, судами встановлено, що звільнення позивач відбулося з порушення норм закону, посилання відповідача на отримання згоди профспілкового комітету на звільнення позивача під час проведення слухання справи не має правового значення.
Щодо ухвали суду першої інстанції колегія суддів зазначає, що відмова суду першої інстанції у задоволенні клопотання відповідача стосовно з`ясування факту знаходження позивача ОСОБА_1 у складі військових формувань ЗСУ шляхом направлення відповідного звернення до військової частини, не вплинула на правильність ухваленого судового рішення та не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.
Відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасовано правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. 
Висновки Верховного Суду
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).
Доводи касаційної скарги, з урахуванням необхідності врахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від  27 липня 2022 року у справі № 754/695/20 (провадження № 61-16433св21) не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод», залишити без задоволення.
Ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука від 08 листопада 2021 року, рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 08 листопада 2021 року  та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 березня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                              І. О. Дундар
 
Н. О. Антоненко
 
М. М. Русинчук