Справа № 345/2040/22 
Провадження № 33/4808/555/22 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Лукініва М.П. 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Лукініва М.П. на постанову судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області  від 23 серпня 2022 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.,- 

                                                          встановив:
Судом першої інстанції встановлено, що водій ОСОБА_1 21.07.2022 р. о 22.49 год. в с.Вістова Калуського району, керував транспортним засобом Ауді А4 д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер», результат якого - 2,24 проміле алкоголю, номер тесту № 5308. Такими своїми діями він порушив вимоги п. 2.9 а ПДР.
Не погодившись з вказаним рішенням суду захисник адвокат Лукінів М.П. подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова судді є незаконною через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та нормам матеріального права.
Просить апеляційний суд звернути увагу на те, що санкція статті на позбавлення права керування транспортним засобом розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті та для здійсненні діяльності.
Вважає, що суд прийшов до безпідставного висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення. Зазначає, що ОСОБА_1   не заперечував в судовому засіданні про те, що перебував в стані алкогольного сп`яніння, проте заперечував факт керування транспортним засобом, повідомив, що тільки перебував в ньому, однак не керував автомобілем, а чекав на товариша ОСОБА_2 , який приїхав до нього згодом і забрав його автомобіль, на що суд не звернув уваги. Звертає увагу на те, що відеозаписом зафіксовано, що на запитання працівника поліції ОСОБА_1 повідомляє, що нікуди не їхав.
Сторона захисту стверджує, що належних та допустимих доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом і його відсторонення від керування транспортним засобом матеріали справи не містять.
Адвокат Лукінів М.П. звертає увагу на те, що в протоколі не вказано які саме матеріали справи додано до протоколу, відеозаписи не містить дані ознайомлення ОСОБА_1 зі змістом протоколу та отримання його копії. Вказує, що протокол не заповнений  працівниками поліції у відповідності до вимог КУпАП, не складався за присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і  останній не підписував протокол та не знайомився із його змістом, копія протоколу правопорушнику не вручено, із правами останнього також не було ознайомлено згідно вимог КУпАП.
Таким чином, вважає, що судом при ухваленні постанови порушено вимоги ст. 252 КУпАП, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП судом не доведена, обставини вказані в протоколі є суперечливими та не відповідають дійсності. Протокол сам по собі не може бути єдиним доказом та доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. Судом не перевірено чи працівником поліції при складанні протоколу було дотримано вимоги ч.2 ст.251 КУпАП та передчасно постановив рішення про притягнення його підзахисного до адміністративної відповідальності
Вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, що ставить під сумнів висновок суду про доведеність  його вини у вчиненні правопорушення.  
Вважає, що суд розглянув справу формально, без повного дослідження обставин справи та ухвалив незаконне рішення, яке підлягає скасуванню.
Просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник адвокат Лукінів М.П. повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили постанову суду скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши  доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Лукініва М.П., апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа  "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші. 

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України») 
Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були реалізовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо  права скористуватись юридичною допомогою професійного захисника та були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.  
Зокрема, ЄСПЛ  неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що правова певність передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.( «Науменко проти України» )
Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які  перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення. 
Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства. 
Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження  суд не закрив  провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду. 
Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад  відповідного правопорушення. 

Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 та його захисник адвокат Лукінів М.П. посилаються на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення,  суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів. 
Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість  КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Відповідно до доводів апеляційної скарги захисник адвокат Лукінів М.П. вказує на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, а саме, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. 
Так, зі змісту пояснень ОСОБА_1 в суді першої інстанції та в судовому засіданні апеляційної інстанції вбачається, що останній вини у вчиненому не визнав та пояснив, що транспортним засобом в стані сп`яніння він не керував, а сидів в машині та чекав на товариша, щоб той відвіз його додому. На вимогу працівників поліції пройшов огляд на визначення алкоголю в крові, тест був позитивний, після чого працівники поліції склали на нього протокол про адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення не читав, не підписував і копії якого йому не було вручено. Вважає, що матеріали справи не містять даних доказів керування ним транспортним засобом, що є обов`язковою ознакою його вини у доведеності вчинення ним правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.
Разом з тим, вищевказані показання ОСОБА_1 носять непослідовний, суперечливий та бездоказовий характер і повністю спростовуються сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення  має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив справедливе стягнення в розмірі, який відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, врахувавши особу правопорушника та характер вчиненого правопорушення.
Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.
Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд першої інстанції, проаналізувавши сукупність досліджених доказів, прийшов до обґрунтованого висновку, про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що суд ухвалив рішення про притягнення ОСОБА_1 за присутності правопорушника в судовому засіданні, який в судовому засіданні суду вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП  не визнав та зазначив, що 21 липня 2022 року справді перебував в стані алкогольного сп`яніння, однак не керував транспортним засобом, а тільки перебував в ньому і  очікував товариша, який в подальшому повинен був керувати його автомобілем.

Таким чином, доводи ОСОБА_3 щодо його невинуватості у вчиненні правопорушення вже перевірялись судом першої інстанції внаслідок чого було встановлено, що вони повністю спростовуються сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи. 
При розгляді даної адміністративної справи судом було встановлено, що вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, доводиться матеріалами справи про адміністративне правопорушення, зокрема: відомостями, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 118367 від 21.07.2022, в якому зафіксовані подія і обставини справи та в повному обсязі, чітко викладена суть обвинувачення відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, з використанням спеціального технічного засобу,з якого вбачається, що огляд на стан сп`яніння зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер», результат якого - 2,24 проміле алкоголю (а.с. 3); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 21.07.2022 року з якого вбачається, що поліцейським пропонувалося ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в Калуській ЦРЛ через виявлені ознаки алкогольного сп`яніння : різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, проте, водій відмовився (а.с. 4); результатом приладу «Драгер», який вказав на вміст в крові ОСОБА_1 - 2,24 проміле алкоголю, номер тесту № 5308 (а.с. 2); відеозаписом, який наявний на долученому до протоколу диску (а.с. 7).

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 та його захисника  адвоката Лукініва М.П. щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 118367 від 21.07.2022 року ( а.с. 1), водій ОСОБА_1 21.07.2022 року о 22.49 год. в с.Вістова Калуського району, керував транспортним засобом Ауді А4 д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер 6820», номер тесту № 5308, результат позитивний - 2,24 проміле алкоголю,. Такими своїми діями він порушив вимоги п. 2.9 а ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.
Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою та особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , що повністю спростовує доводи останнього про не підписання ним відповідних граф протоколу та ознайомлення із змістом протоколу.
Особу водія було встановлено на підставі посвідчення водія ОСОБА_1 . В протоколі свідки не зазначені. 
ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в суді м. Калуш, про що свідчить власноручний підпис ОСОБА_1 у відповідній графі протоколу, що спростовує доводи апелянта про те, що його не було ознайомлено з правами та обов`язками у відповідності до вимог закону.
До протоколу про адміністративне правопорушення додано матеріали справи.
Працівниками поліції у ОСОБА_1 вилучено посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом під власноручний підпис ОСОБА_1 .
У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 власноручно проставив підпис без надання пояснень по суті вчиненого правопорушення.
Зі змістом протоколу ОСОБА_1 ознайомлено правниками поліції під підпис
Відповідно до приписів статей 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення – це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП. 
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється, як основне джерело доказів.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння  та порушенні вимог п. 2.9а Правил дорожнього руху України.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень. 
Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи» 
Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»).
Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.
Апеляційний суд вважає, що ситуація, відповідно до якої був зупинений транспортний засіб під час керування ОСОБА_1 та, у випадку незгоди із діями працівників поліції, вимагала від нього надати детальні пояснення. 
Відповідно до вимог ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
В матеріалах справи відсутня копія протоколу про адміністративне правопорушення, що свідчить про виконання працівником поліції своїх обов`язків щодо її вручення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
При вирішанні цього питання суд виходить із сукупності досліджених доказів, які дозволяють встановити порядок вчинення процесуальних дій та свідчать про обізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про зміст висунутого обвинувачення та наявність реальної можливості організувати ефективний захист своїх інтересів. 
Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 21.07.2022 року був ознайомлений із його правами та обов`язками у відповідності до вимог ст..268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, повідомлений про розгляд справи в суді м. Калуша, ознайомлений зі змістом протоколу та висунутого  проти нього обвинувачення, а також вручено останньому копію протоколу, про що свідчать власноручні підписи ОСОБА_1 у відповідних графах протоколу, що дозволяло йому організувати ефективний захист своїх інтересів в суді. 
Апеляційний суд вважає, що суд обґрунтовано зазначив, що перевірка працівниками поліції стану сп`яніння щодо ОСОБА_1 проводилась відповідно до приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що матеріали провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, під час процедури його огляду за допомогою приладу Драгер 6820 та складання протоколу щодо нього про адміністративне правопорушення. Матеріали провадження також не містять і даних щодо оскарження цих дій ОСОБА_1 , його захисником, як і не містять результатів такого оскарження. 
Навпаки, суд, дослідивши відеоматеріали, що містяться на оптичному диску, встановив, що працівники поліції під час спілкування з ОСОБА_1 , виявивши в останнього ознаки алкогольного сп`яніння, діяли відповідно до приписів законодавства України, в межах своєї компетенції та виконуючи свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», а відтак обґрунтовано, на законних підставах запропонували водію пройти огляду щодо визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер 6820 на місці зупинки транспортного засобу, на що останній погодився, пройшов відповідний огляд, результат якого показав 2.24 % проміле, склали протокол за результатами огляду та встановлених результатів.
Апеляційний суд вважає, що доводи захисника та ОСОБА_1 стосовно того, що останній не керував транспортним засобом, не був водієм транспортного засобу  і не може бути визнаний суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є неспроможними та повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів. 
Зокрема, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та даних відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 добровільно, саме як водій транспортного засобу, пройшов відповідний огляд на стан сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу та погодився із позитивним результатом такого огляду, останнього ознайомлено із його правами у відповідності до вимог закону. Слід зауважити, що після ознайомлення із результатом огляду ОСОБА_1 не висловив свою незгоду із отриманим результатом огляду 2.24 % проміле та не висловив бажання щодо проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі. 
Доводи про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння не відповідають фактичним обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю доказів по справі. 
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів. 
Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд  у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Апеляційний суд  неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.  
При вирішанні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного  правопорушення, апеляційний суд приймає до уваги, що зі змісту процесуальної поведінки  ОСОБА_1 під час проведення огляду на стан сп`яніння вбачається, що він не заперечував факт керування транспортним засобом та, діючи саме як водій транспортного засобу, погодився пройти відповідний огляд на стан сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу. 
При цьому, ОСОБА_1 не надавав пояснень, відповідно до яких можливо було встановити, що водієм транспортного засобу був свідок ОСОБА_4 . Апеляційний суд звертає увагу на те, що судом першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , пояснення яким суд надав оцінку та судом не взято до уваги покази свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , оскільки вони ні під час зупинки ОСОБА_1 працівниками поліції, ні під час огляду за допомогою спеціальним засобом «Драгер» та оформлення протоколу відносно нього не були присутні, про що вони вказали в судовому засіданні. З такими висновками суду, апеляційний суд повністю погоджується та вважає, що за допомогою свідчень даних свідків ОСОБА_1 намагається уникнути відповідальності за вчинення ним правопорушення.

Зокрема, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Досліджений судом відеозапис має надзвичайно високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення,  має безсторонній характер,  що свідчить про його особливе значення та вимагає ретельного і уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. 
Відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції зафіксовано події, які мали місце 21.07.2022 року в с.Вістова Калуського району. Відеозаписами зафіксовано як працівники поліції підходять до автомобіля Ауді А4 д.н.з. НОМЕР_1 , зафіксовано роботу двигуна автомобіля, за кермом якого перебував саме ОСОБА_1 , сторонніх осіб в салоні автомобіля не перебувало. На неодноразові прохання працівника поліції надати посвідчення водія та реєстраційні документи на автомобіль, ОСОБА_1 повідомив,  що він не керував автомобілем, після чого працівником поліції повідомлено, що вони бачили як він керував транспортним засобом та за його бажанням можуть надати дані з відео реєстратора, на якому зафіксовано рух автомобіля, після чого ОСОБА_1 надав відповідні документи для перевірки. На відео зафіксовані явні ознаки алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 , а саме: нечітка затягнута вимова слів, похитування при ходьбі, що і стало підставою  для пропозиції водію ОСОБА_1 заглушити роботу двигуна, вийти з автомобіля, та пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціального приладу Драгер.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозаписи не містять даних про не бажання ОСОБА_1 щодо проходження огляду на стан сп`яніння. Так, відеозаписами зафіксовано добровільне проходження ОСОБА_1 продуття приладу Драгер 6820, результат якого показав 2.24 % проміле. Працівником поліції ОСОБА_1 було повідомлено про позитивний результат огляду, повідомлено, що останній перебуває в стані алкогольного сп`яніння, ознайомлено із його правами та повідомлено ОСОБА_1 , що відносно нього буде складено протокол про адмінправопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, При цьому, ОСОБА_1 жодним чином не заперечував факту не керування ним транспортним засобом та його незгоди із отриманим результатом огляду 2.24 % проміле, також відеозаписи не містять даних того, що ОСОБА_1 висловив бажання щодо проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі.
Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Апеляційний суд вважає, що обставини зафіксовані відеозаписом свідчать про те,що саме ОСОБА_1 був водієм транспортного засобу та зупинив свій транспортний засіб у зв`язку із наближенням автомобіля працівників поліції.
Зі вищевказаних відеозаписів, які були досліджені апеляційним судом під час розгляду справи, вбачається, що ОСОБА_1 під час спілкування  із працівниками поліції не заперечував факт керування транспортним засобом та як водій транспортного засобу добровільно пройшов огляд на визначення стану сп`яніння, та погодився із отриманим результатом огляду 2.24 % проміле. 
На відеозаписах з нагрудної камери працівника поліції зафіксовано роз`яснення ОСОБА_1 його прав у відповідності до вимог закону, право на правничу допомогу адвоката та роз`яснено, що у відповідності до ст..63 Конституції України.
Вказаними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.  
Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено  інспекторами патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018р. які свідчать про те, що вказані відеозаписи необхідно визнати як недопустимі докази 
Зі змісту відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 розумів, що проходить огляд на стан алкогольного сп`яніння саме як водій транспортного засобу у зв`язку з тим, що поліцейський підозрює його в керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом та повністю погодився із позитивним результатом огляду на стан сп`яніння, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу. 
Апеляційний суд наголошує на тому, що процесуальна поведінка ОСОБА_1 під час спілкування із працівниками поліції та проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським із застосуванням спеціального технічного засобу свідчила про те, що він повністю визнає факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Апеляційний суд звертає увагу на те, що на момент перевірки документів водій ОСОБА_1 знаходився на місці водія в автомобілі Ауді А4 д.н.з. НОМЕР_1 , двигун якого був включений та без сторонніх осіб в автомобілі.
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що під керуванням транспортним засобом необхідно розуміти умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху – для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.(ВС/ККС № 751/11193/16 від 20.06.2019). 
Таким чином, дії спрямовані на використання транспортного засобу з метою його цільового призначення (включення запалення транспортного засобу, заведення двигуна автомобіля та інше ) необхідно вважати такими, що безпосередньо пов`язані із керуванням транспортним засобом. 

Матеріали справи про адміністративне правопорушення містять роздруківку приладу Drager Alcotest 6820 (а.с.2)  тест №5308, в результаті огляду ОСОБА_1   поліцейським за допомогою технічного засобу 1.07.2022 року о 22 год. 55 хв. було встановлено, що останній  перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки результат тесту показав 2.24 %. Вказаний результат складений із заповненням всіх необхідних реквізитів, не містить довільних висловлювань або помилок, підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень. 
Так, до матеріалів справи додано акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3), у відповідності до якого було проведено огляд водія ОСОБА_1 у результаті із виявленими у нього ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, результат огляду на стан сп`яніння був позитивний 2.24 % проміле. Слід зауважити, що в акті огляду в графі щодо згоди із результатом обстежуваної особи наявний власноручний підпис ОСОБА_1 , який повністю підтверджує те, що останній повністю погодився із позитивним  результатом огляду на визначення стану сп`яніння. 
До матеріалів справи долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в Калуську ЦРЛ (а.с.4), складеного у зв`язку з виявленими поліцейським у ОСОБА_1 ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Зазначено, що особу встановлено на підставі посвідчення водія НОМЕР_2 . В направленні зазначено, що огляд ОСОБА_1 у медичному закладі не проводився та було складено протокол про адміністративне правопорушення ААД №118367. 
До матеріалів справи долучено копію посвідчення водія ОСОБА_1 та свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №12-01/1825 чинне до 27.06.2023 року, відповідно до якого Газоаналізатор Алкотест 6820  ARHE-0369 відповідає вимогам законодавства та за допомогою якого ОСОБА_1 пройшов огляд на визначення стану сп`яніння.

Так, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
В результаті перевірки доводів апеляційної скарги не було встановлено порушень, передбаченого ст.266 КУпАП порядку проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103.
Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що незгода водія з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння  за допомогою спеціального технічного засобу свідчить про недопустимість використання вказаних результатів як доказів доведеності вини у вчиненні адміністративного правопорушення і є правовою підставою для направлення водія на відповідний огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичний заклад. 
При цьому, незгода водія з результатами огляду, який було проведено працівником поліції за допомогою спеціального технічного засобу може бути здійснена різними способами та встановлюється на підставі доказів, які досліджені в судового засіданні. 
Незгода водія транспортного засобу із  позитивним результатом проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння  повинна бути здійснена безпосередньо після проведення такого огляду, шляхом активних дій самого водія та висловлена в категоричній чіткій формі.  
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про те, що водій транспортного засобу не погоджувався із результатами огляду, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, а його процесуальна поведінка після проходження огляду свідчить про те, що він не заперечував результати огляду та погоджувався з ними.  
Апеляційний суд вважає доведеним те, що водій ОСОБА_1 21.07.2022 року о 22.49 год. в с.Вістова Калуського району, керував транспортним засобом Ауді А4 д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер», результат якого - 2,24 проміле алкоголю, номер тесту № 5308. Такими своїми діями він порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
Такими чином, перевіривши сукупність доказів по справі, апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених доказів поза всяким розумним сумнівом доводить факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.
Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
При накладенні стягнення було враховано судом першої інстанції характер  вчиненого правопорушення, особу порушника та обставини, вчиненого адміністративного правопорушення. 

Керуючись ст. 294 КУпАП,  апеляційний суд , -
                                                        п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника адвоката Лукініва М.П. залишити без задоволення.
Постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області  від 23 серпня 2022 року щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                                       О.П. Васильєв