ПОСТАНОВА 
Іменем України

21 листопада 2022 року                                                 м. Кропивницький

справа № 389/440/16-ц
провадження № 22-ц/4809/70/22 

       Кропивницький апеляційний суд у складі:

               головуючого судді - Письменного О.А., 
               суддів - Дуковського О.Л., Мурашка С.І.,
               при секретарі –  Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області у складі судді Українського В.В. від 27 травня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_2 про захист прав споживача кредитних послуг, розірвання кредитного договору та договору поруки, - 
встановив:

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося в суд з позовом до  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №11153572000 від 11.05.2007 по процентах та кредиту у розміру 5983,36 шв. франка та по пені у розмірі 3543,55 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що між банком та ОСОБА_1 11.05.2007 укладений кредитний договір № 11153572000, відповідно до якого, ОСОБА_1 отримала кредит – грошові кошти в розмірі 18100,00 швейцарських франків шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок відповідача та зобов`язалася щомісяця повертати наданий кредит в терміни, що встановлені графіком погашення кредиту, але не пізніше 10.05.2018, а також сплачувати проценти в розмірі 8,99 % річних. За порушення термінів повернення кредиту, сплати відсотків договором передбачена сплата пені в розмірі 13,48 % річних суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу. 
З метою забезпечення виконання обов`язків за кредитним договором укладено договір поруки з ОСОБА_2 № 11153572000 від 11.05.2007 року, який зобов`язався перед банком відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань. Згідно умов договору поруки поручитель і боржник відповідають перед банком солідарно. Кінцевий термін повернення кредиту 10.05.2018 року. 
Позивач вказує, що позичальник систематично не виконує свої зобов`язання та порушує умови кредитного договору щодо щомісячного погашення заборгованості по кредиту та щомісячної сплати нарахованих процентів, чим допускає прострочення повернення чергових частин кредиту протягом тривалого часу. Банком було направлено відповідачам вимоги від 25.11.2015 про необхідність усунення порушень кредитного договору, однак вони залишилися не виконаними. У зв`язку з чим, станом на 09.02.2016 заборгованість за кредитним договором складає 5983,36 швейцарських франків, з яких: заборгованість за кредитом – 5480,32 швейцарських франків; заборгованість по процентам за користування кредитом – 503,04 швейцарських франків; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом – 2940,22 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами – 603,33 грн.
З цих підстав позивач просив позовні вимоги задовольнити.
20 червня 2019 року ОСОБА_1 подала до суду зустрічну позовну заяву, в якій просила розірвати договір про надання споживчого кредиту № 11153572000 від 11 травня 2007 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 ; розірвати Іпотечний договір від 11 травня 2007 року укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , про передання в іпотеку житлового будинку загальною площею 88,60 кв.м., житловою площею 49,50 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , а також визнати іпотеку вказаного житлового будинку припиненою.
Свої вимоги мотивувала тим, що 11.05.2007 між нею та банком було укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого отримала кредит в іноземній валюті в сумі 18 100 швейцарських франків 00 сантимів, що еквівалентно 75058 гривень 31 коп. за курсом НБУ на день укладення цього Договору. Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору на забезпечення виконаний зобов`язань за ним був укладений Договір поруки № 11153572000 від 11.05.2007 між Банком та Поручителем про солідарну відповідальність Поручителя за виконання зобов`язань Кредитним договором. Згідно з п. 1.4. Договору кредиту, кредит надається Позичальнику для його особистих потреб. Згідно з п. 2.1. Договору кредиту, забезпеченням виконання зобов`язань за цим Договором приймається, зокрема: застава нерухомості, а саме застава житлового будинку за адресою: будинок АДРЕСА_1 .
Позивач зазначила, що даний кредит є споживчим кредитом під заставу нерухомості і на нього поширюється дія законодавства про захист прав споживачів кредитних послуг. Додаток № 1 до Кредитного договору - Графік погашення кредиту - містить лише розрахунок максимально допустимого залишку основної заборгованості за тілом кредиту на відповідні дати і не містить жодних відомостей про платежі за процентами, комісіями та іншими витратами (у тому числі страхування відповідно до п. 4.8. Кредитного договору, комісію згідно з п. 1.3.7. договору), які понесе Позичальник на виконання Кредитного договору, розмір реальної процентної ставки та абсолютного подорожчання кредиту і суми вигоди, яку отримує Банк від виконання Кредитного договору. Надалі Позичальником та Банком було укладено 30.03.2010 року Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору, якою було викладено Додаток № 1 до Кредитного договору - Графік погашення кредиту - в новій (чинній) редакції. Графік погашення кредиту в редакції цієї Додаткової угоди № 1 також містив лише платежі за тілом кредиту та розрахунок максимально допустимого залишку основної заборгованості за тілом кредиту на відповідні дати і мав ті ж недоліки, що і попередній.
Вказала, що умови Кредитного договору не містять необхідної, повної та достовірної інформації про продукцію, що спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, що є підставою для розірвання Кредитного договору на підставі п. 1 ч. 7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Отже, з припиненням зобов`язань за Кредитним договором внаслідок розірвання на підставі п. 1 ч. 7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» в силу п. 1 ч. 1 ст. 593, ч. 1, 2 ст. 598, ч. 2 ст. 653 ЦК України, ч. 5 ст. З, ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» припиняються зобов`язання і за договорами забезпечення.
20 червня 2019 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву, в якому просить визнати припиненою поруку за договором поруки №11153572000 від 11 травня 2007 року, укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 . 
В обґрунтування позовних вимог вказав, що банком в односторонньому порядку неодноразово збільшувала відсоткова ставка за кредитним договором з 8,99% річних до 17,98% річних. З наданої банком Довідки-розрахунку заборгованості станом на 09.02.2019 р. з договором № 11153572000 від 11.05.2007 р. вбачається, що перше збільшення відсоткової ставки відбулось 26.02.2010, а саме відсоткова ставка застосована 17,98% річних, коли за умовами Договору кредиту відсоткова ставка встановлюється у розмірі 8,99 процентів річних (п. 1.3.1). В подальшому ПАТ «УкрСиббанк» збільшував погоджену сторонами відсоткову ставку до 17,98% у дати 31.03.2010, 30.04.2010, 30.06.2011, 28.11.2014, 31.12.2014, 30.01.2015, 27.02.2015 без згоди і без повідомлення Поручителя збільшуючи обсяг його відповідальності.
Вважає, що в силу ч.1 ст. 559 ЦК України 26.02.2010 порука припинена. У зв`язку з тим, що банк оспорює цю обставину і пред`являє вимогу про солідарне стягнення з поручителя заборгованості, права останнього підлягають захисту в судовому порядку.
Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 травня 2021 року позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №11153572000 від 11.05.2007 по кредиту та процентах в розмірі 5983 швейцарських франки 36 сан. та пеню в розмірі 3543 гривні 55 коп.
У задоволенні зустрічного позову  ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою відмовлено.
У задоволенні зустрічного позову  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_2 про захист прав споживача кредитних послуг та розірвання кредитного договору та договору поруки відмовлено.
Вирішено питання про судові витрати.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні вимог банку відмовити, а зустрічні її вимоги та вимоги ОСОБА_2 задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що банком не надано доказів на підтвердження факту відкриття їй банківського рахунку, перерахування на цей рахунок кредитних коштів, їх обміну на національну валюту України та подальшого списання на підставі письмових заяв або платіжних доручень позичальника, а взагалі подання позичальником таких заяв. Також не надано жодного документу первинного бухгалтерського обліку на доведення фактичного отримання нею коштів у валюті готівкою та/або здійснення валютно-обмінної операції та виконання позивачем зобов`язань за договором. Крім того, вказала, що банк без належного повідомлення відповідачів підвищував проценту ставку, а також банк порушив вимоги ч.ч.2, 4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо її повідомлення перед укладенням договору про істотні умови договору, а саме щодо умов кредитування, валютних ризиків під час виконання зобов`язань за кредитним договором, а також сукупної вартості кредиту.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 11.05.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», як кредитором, та ОСОБА_1 , як позичальником, укладено кредитний договір № 11153572000. У відповідності до умов зазначеного договору, банк надав відповідачеві кредит у розмірі 18100,00 швейцарських франків на строк з остаточним терміном погашення 10.05.2018, що в еквіваленті на день укладення договору склало 75058,31 грн. Відповідно до кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 днів встановлюється відсоток в розмірі 8,99 % річних, після - підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому п.9.2 Договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці.
Кредит надавався позичальнику для його особистих потреб, а саме для розвитку бізнесу. Також, п.1.5 передбачає, що кредит надається шляхом зарахування банком на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 у банку для подальшого використання за цільовим призначенням. (т. 1 а.с. 17-29).
Умовами договору передбачено, що за порушення термінів повернення кредиту та/або процентів за кредит та/або комісій позичальник зобов`язаний на вимогу банку сплатити додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі 13,48% річних від суми простроченої заборгованості.
Додатковою угодою №1 від 30.03.2010 до договору про надання споживчого кредиту № 11153572000 від 11.05.2007 графік погашення кредиту викладений в новій редакції (т. 1 а.с. 30-33).
Згідно договору поруки від 11.05.2007 № 11153572000 укладеного АКІБ «УкрСиббанк» з ОСОБА_2 , останній взяв на себе зобов`язання у повному обсязі солідарно з позичальником відповідати перед банком по його зобов`язанням, які виникають з умов Кредитного договору (т.1 а.с. 35-36).
Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості, розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 09.02.2016 року становить 5983,36 шв. франків, з яких: заборгованість за кредитом – 5480,32 шв.франків; заборгованість по процентам за користування кредитом – 503,04 шв.франків; а також пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом – 2940,22 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами – 603,33 грн (т.1 а.с.51-56).
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою, як одним із видів забезпечення виконання зобов`язання (частина перша статті 546 ЦК України).
Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 547 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України  за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.
Обсяг відповідальності поручителя визначається як умовами договору поруки, так  і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення його обсягу відповідальності. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.
Отже, у зобов`язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.
Висновок про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання. Для цього судам необхідно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 2-588/10 (755/18438/16-ц), провадження № 14-275цс19.
ОСОБА_2 обґрунтував свої позовні вимоги тим, що він не був належним чином повідомлений про зміну умов договору, зокрема щодо збільшення відсоткової ставки, що є підставою для визнання поруки припиненою.
Суд першої інстанції відмовив у задоволенні зустрічного позову про визнання поруки припиненою з тих підстав, що ОСОБА_2 підписавши договір поруку від 11 травня 2007 року № 11153572000 погодився з Кредитного договору, зокрема щодо підвищення процентної ставки за користування кредитом та про яке він був належним чином повідомлений.
Пунктом 9.2. Кредитного договору передбачено, що банк може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі порушення позичальником кредитної дисципліни (тобто, неналежного виконання умов цього Договору та/або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором). 
Разом з тим, даним пунктом договору визначено порядок збільшення банком процентної ставки, а саме банк не пізніше ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа (далі - Повідомлення Банку) за адресою позичальника, що вказана у розділі 12 цього Договору, або за іншою адресою, яку позичальник письмово повідомив банку при зміні адреси. Такий новий розмір процентної ставки за цим Договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана у Повідомленні Банку до Позичальника, без укладання Сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього Договору.
В матеріалах справи наявні повідомлення банку на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 датовані 11.06.2008, в яких йдеться про збільшення процентної ставки з 01 липня 2008 року на 3 відсотки, у зв`язку зі змінами у грошово-кредитній політиці Національного банку України. Також вказано, що у випадку, якщо на протязі двох місяців від дати підвищення позичальник не застрахує предмет застави за кредитним договором, процентна ставка буде автоматично збільшена ще на 2 проценти річних. Згідно списку № 29 згрупованих рекомендованих відправлень від 11.06.2008 та списку № 245 від 13.06.2008 вказані повідомлення направлені на адреси відповідачів, при цьому докази їх отримання в матеріалах справи відсутні. 
23.07.2008 банк направив на адреси ОСОБА_2 та ОСОБА_1 рекомендоване повідомлення про збільшення процентної ставки на 2 відсотки з 01 липня 2008 року. Вказані повідомлення отримані відповідачами 26.07.2008 /т. 1 а.с.205-214/.
Також, в матеріалах справи відсутні документальні підтвердження ознайомлення відповідачів про збільшення відсоткових ставок до 13,48% за період з 10.08.2007 по 12.08.2007 та до 17.98% за період з 11.02.2010 по 31.01.2016.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що банком не дотримано порядку збільшення процентної ставки передбаченого п. 9.2. Кредитного договору, оскільки повідомлення про збільшення процентної ставки відповідачі отримали вже після її збільшення.
З огляду на встановленні обставини, зобов`язання за кредитним договором збільшено без погодження з поручителем, тому порука за договором від 11 травня 2007 року № 11153572000 є припиненою відповідно до частини першої статті 559 ЦК України.
За таких обставин, висновок суду про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою є таким, що не відповідає встановленим обставинам справи, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .
Що стосується вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором слід зазначити наступне.
Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Згідно із частиною четвертою цієї статті у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.
Відповідно до п.1.3.1 Кредитного договору, за використання кредитних коштів протягом 30 днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 8,99 % річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п.9.2. даного Договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому п.9.2. даного Договору, застосовується розмір процентної ставки діючий за цим Договором в попередньому місяці. 
Як убачається з довідки – розрахунку заборгованості по процентам за кредитним договором, банк періодично збільшував процентну ставки з 8,99 % до 13,48 % , з 8,99 % до17,98 %. При цьому доказів правомірності такого підвищення процентної ставки, передбаченого п.9.2. Кредитного договору не надав, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що визначений банком розмір кредитної заборгованості, який він просить стягнути є недоведеним.
Крім того, висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 3071 від 14.01.2021 встановлено, що реальна процентна ставка на момент укладання Додаткової угоди № 1 від 30.03.2010 становить 9,41 %.
Разом з тим, на вимогу апеляційного суду надати розрахунок заборгованості з урахуванням процентної ставки визначеною кредитним договором на рівні 8,99 % річних банк не відреагував.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд не володіє спеціальними знаннями для обрахування заборгованості за процентною ставкою 8,99 % річних, а клопотань про залучення для цього відповідного спеціаліста від сторін не надійшло. 
До того ж, суд не може здійснювати відповідні розрахунки в справі на користь однієї із сторін в порушення принципів безсторонності та змагальності. 
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості, у зв`язку з його недоведеністю.
ОСОБА_1 у своєму зустрічному позові, підставою для розірвання договорів споживчого кредиту та іпотеки вказала те, що в порушення вимог ч.ч.2, 4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» банк не повідомив її щодо істотних умов договору, а саме щодо умов кредитування, валютних ризиків під час виконання зобов`язань за кредитним договором, а також сукупної вартості кредиту.
Згідно з пунктом 2 частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного кредитного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.
Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що: «для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пунктів 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункту 4 частини третьої статті 18 Закону)».
Відповідно до частин першої, другої, шостої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримала кредит на умовах його надання у швейцарських франках; банк надав позичальнику документи, які передували укладенню кредитного договору; кредитний договір був підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; на момент укладення договору та додаткових угод відповідач не заявляла додаткових вимог щодо їх умов та у подальшому виконувала умови договору, зокрема вносила кошти на погашення боргу.  
За таких умов, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про розірвання договору споживчого кредиту та іпотечного договору.
Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 знайшли своє часткове підтвердження в суді апеляційної інстанції, її апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню в частині вирішення первісного позову та зустрічного позову про визнання поруки припиненою, з ухваленням нового судового рішення в цій частині.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, - 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 травня 2021 року скасувати в частині вирішення первісного позову та зустрічного позову про визнання поруки припиненою, ухвалити в цій частині нове судове рішення.
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою, задовольнити.
Визнати поруку за Договором поруки № 11153572000 від 11.05.2007 укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 припиненою.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07.12.2022.

Судді: 

О.А.Письменний О.Л. Дуковський С.І. Мурашко