Справа № 308/3331/17

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
22 листопада 2022 року м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі: 

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.
суддів: Джуги С.Д.,Готри Т.Ю.,
за участі секретаря: Кекерчень М.І.,
за участі представників – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Дудурича Ігоря Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_3 , на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 01 червня 2020 року, головуючий суддя Деметрадзе Т.Р., у справі за позовом  ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення подвійної суми завдатку за попереднім договором, 
В С Т А Н О В И В:
        ОСОБА_4 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до ОСОБА_3 (правонаступника  ОСОБА_5 ) про стягнення подвійної суми забезпечувального платежу за попереднім договором купівлі-продажу квартири від 20.09.2016 року у розмірі 20 тис. доларів США. 
Позовні вимоги мотивує тим, що 20 вересня 2016 року між громадянами ОСОБА_5 з однієї сторони та ОСОБА_4 з другою сторони, було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний договір був укладений в письмовій формі та підписаний представником ОСОБА_5 – ОСОБА_6 , що діяла на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Е.В. від 15.08.2016 року та зареєстрована в реєстрі за № 965, та ОСОБА_4 .

Зазначає, що згідно вказаного попереднього договору купівлі-продажу, сторони домовилися, що до 15.12.2016 року між ними буде укладено та нотаріально посвідчено Договір купівлі-продажу (основний Договір) квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Одночасно сторонами досягнуто згоди, що в разі, якщо основний договір не буде укладено до 15.12.2016 року, сторони для виконання своїх зобов`язань зустрічаються 15.12.2016 року о 12.00 год. у нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Парамонова О.В. із усіма необхідними для відчуження об`єкта документами.

Крім того, вказує, що сторони домовилися щодо істотних умов Основного Договору, а саме: що продаж зазначеного житлового будинку буде вчинено за ціною 20 000 доларів США, що є еквівалентом 514 000,00 гривень, виходячи із встановленого НБУ розрахунку офіційного валютного обмінного курсу 1USD = 25,7 грн. на дату укладення попереднього договору.

В забезпечення виконання умов основного договору, покупець передав продавцю завдаток в розмірі 257 000,00 гривень, що є еквівалентом 10 000,00 доларів США. Однак у визначений у п. 1.4. попереднього договору продавець ОСОБА_5 до нотаріуса не з`явилися, чим порушив взяті на себе зобов`язання.

Більше того вказує, що відповідачем не були виконані взяті на себе зобов`язання, що передбачені пунктом 3.2. договору, а саме отримати експертну оцінку на квартиру, знятись з реєстрації з вищевказаного житлового будинку особисто та зняти з реєстрації всіх осіб, що там проживають, отримати довідку про склад сім`ї та про зареєстрованих осіб у житловому будинку; отримати довідки від відповідних організацій про відсутність заборгованості за спожиті комунальні послуги у житловому будинку.

          У зв`язку із невиконанням відповідачем взятого на себе обов`язку з укладення основного договору, позивач просить стягнути подвійну суму забезпечувального платежу у розмірі 20 000 доларів США, що є еквівалентом 514 000,00 гривень.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 01 червня 2020 року позов задоволено частково.
       Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму забезпечувального платежу (завдатку) за попереднім договором від 20.09.2016 року у розмірі 257 000 (двісті п`ятдесят сім тисяч) гривень, що є еквівалентом 10 000 (десять тисяч) доларів США за курсом НБУ станом на 20.09.2016 року.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.Вирішено питання судових витрат. 
       На вказане рішення суду ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю. Основними доводами апелянта є нікчемність попереднього договору купівлі - продажу, порушення строку на звернення з вимогою до спадкодавця, відсутністю доказів реальності попереднього договору.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. 

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 20.06.2016 року між ОСОБА_6 , яка діяла від імені ОСОБА_5 на підставі довіреності серії НВА136620, посвідченої приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Е.В. від 15.08.2016 року та ОСОБА_4 був укладений попередній договір про купівлю-продаж житлової квартири, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 .

Пунктом 3.1 попереднього договору від 20.09.2016 року визначено, що в забезпечення умов основного договору ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_5 отримав завдаток у розмірі 257 000 грн., що є еквівалентом 10 000 доларів США, виходячи з встановленого Національним банком України розрахунку офіційного валютного обмінного курсу 1 USD = 25,7 грн. на дату укладення даного попереднього договору. Укладення основного договору купівлі-продажу і його нотаріальне посвідчення повинно було відбутися до 15 грудня 2016 року включно.
Також п. 1.4 вказаного договору визначено, що в разі не укладення основного договору до 15.12.2016 року, сторони для виконання своїх зобов`язань зустрічаються 15.12.2016 року о 12 годині в нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Парамонова О.В. із усіма необхідними для відчуження документами.

Сторони домовилися щодо істотних умов Основного Договору, а саме: що продаж зазначеного квартири буде вчинено за ціною 20000 доларів США, що є еквівалентом 514000,00 гривень, виходячи із встановленого НБУ розрахунку офіційного валютного обмінного курсу 1 USD = 25,7 гри. на дату укладення попереднього договору

В забезпечення виконання умов основного договору, покупець, передав, а продавець отримав завдаток в розмірі, 257 000,00 гривень (двісті п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.), що є еквівалентом 10 000,00 доларів США. Однак у визначений у п.1.4. Попереднього договору строк, продавець до нотаріуса не з`явилися, чим порушив взяті на себе зобов`язання.

Відповідачем не були виконані взяті на себе зобов`язання, що передбачені пунктом 3.2. Договору: отримати експертну оцінку на квартири; знятись з реєстрації з вищевказаного житлового будинку особисто та зняти з реєстрації всіх осіб, що там проживають; отримати довідку про склад сім`ї та про зареєстрованих осіб у житловому будинку; отримати довідки від відповідних організацій про відсутність заборгованості за спожиті комунальні послуги у житловому будинку.

У зв`язку із порушенням ОСОБА_5 зобов`язання, ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом про захист свого порушеного права.

Із змісту апеляційної скарги вбачається, що основними доводами позивача є нікчемність попереднього договору купівлі-продажу, порушення строку на звернення з вимогою до спадкодавця, відсутність доказів реальності попереднього договору.

Щодо нікчемності попереднього договору у зв`язку із недодержанням вимог про його нотаріальне посвідчення. Вказаний договір був укладений в простій письмовій формі, у зв`язку із відсутністю у ОСОБА_5 правоустановчих документів, необхідних для нотаріального оформлення договору купівлі-продажу квартири.

Також встановлено, що ухвалою від 25.09.2018 року в ході розгляду справи із архіву Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області витребувано докази, а саме справу №308/9881/16-ц (номер провадження №2/308/4549/16). Із вказаної справи вбачається, що ОСОБА_5 укладав попередній договір та мав намір укласти основний договір, оскільки за час життя звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом про визнання права власності в порядку спадкування за померлою матір`ю ОСОБА_7 .

Наявність  вказаної судової справи,  яка досліджена судом  першої інстанції,  підтверджує обставину, що ОСОБА_5 не мав можливості укладати нотаріально-посвідчений попередній договір, оскільки не мав належним чином оформлених правоустановчих документів.

Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню дійсним, суди, у кожному конкретному випадку, повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від посвідчення та чи втрачена така можливість. (Постанова Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику ряду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі, наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Отже, враховуючи ту обставину, що попереднім договором між сторонами було досягнуто всіх істотних умов Договору, він був частково виконаний сторонами, а тому створив правові наслідки для сторін – повернення завдатку у подвійному розмірі внаслідок невиконання зобов`язання.

Щодо позиції відповідачки про порушення позивачем строків визначених статтею 1281 ЦК України.

Як вбачається із матеріалів справи, - ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 у зв`язку із порушенням ним зобов`язання. У подальшому, у зв`язку із смертю ОСОБА_5 , у справі залучено його правонаступника ОСОБА_3 , що є його спадкоємцем.

При цьому, строки визначені ст. 1281 ЦК України не пропущені, оскільки свідоцтво про право на спадщину № 4-178 за померлим ОСОБА_5 видане ОСОБА_3 21.04.2017 року, а заява про залучення правонаступника подана до суду, розглянута та задоволена судом 05.09.2017 року, тобто через чотири з половиною місяці з моменту видачі свідоцтва про право на спадщину, а отже у строки визначені ч.2 ст. 1281 ЦК України.

Позиція апелянта про необхідність звернення ОСОБА_4 до нотаріуса, який завів спадкову справу за померлим ОСОБА_5 , не відповідає роз`ясненням ВС статті 1281 ЦК України.

У Постанові від 11.07.2018 року у справі № 495/1933/15-ц ВС роз`яснив, що стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`явлення вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса.

Щодо відсутності доказів реальності попереднього договору.

15.08.2016 року нотаріально посвідченою довіреністю Хрипта І.І. уповноважив ОСОБА_6 представляти його з усіма ними повноваженнями, зокрема, вчиняти від його імені правочини щодо розпорядження квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Для цього, згідно змісту довіреності посвідченої приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Г.В., ОСОБА_5 , надав представнику ОСОБА_6 право подавати та одержувати будь-які документи, отримувати гроші за вчиненими правочинами, розписуватися за нього на документах, заявах, укладати та підписувати правочини (попередні договори, договори оренди, обміну, купівлі-продажу, тощо), визначаючи в кожному конкретному випадку суми, терміни, та інші суттєві умови, а також вчиняти всі інші юридично значимі дії, пов`язані з цією довіреністю. 

Зазначені обставини свідчать, що ОСОБА_5 не лише мав наміри продати вказану квартиру, а й вчинив для цього відповідні дії - нотаріально посвідченою довіреністю уповноважив ОСОБА_6 укладати від його імені правочини та отримувати грошові кошти. ОСОБА_6 , діючи від його імені, згідно його волевиявлення підписала попередній договір. Факти оформлення довіреності та отримання грошових сум є послідовними в датах, а нотаріально посвідчена довіреність у передбаченому законом порядку недійсною не визнана.

Аналогічні висновки викладені у Постанові ВС у справі №180/1687/15-ц від 03.09.2019 року.

Вказані обставини підтверджені крім досліджених письмових доказів, також допитаними у суді першої інстанції показами свідків.

За приписами ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, відповідач порушив зобов`язання в розумінні ст.610 ЦК України (порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 571 ЦК України, при порушенні зобов`язання стороною, яка отримала завдаток, вона зобов`язана повернути його іншій стороні в подвійному розмірі.
Суд з достатньою повнотою з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дослідив докази, яким дав правильну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.
       Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
       Керуючись ст.ст. 374,375,381-384ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката Дудурича Ігоря Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_3 , залишити без задоволення. 

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 01 червня 2020 року залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повний текст постанови суду складено 28 листопада 2022 року.

Головуючий 

Судді