Номер провадження: 22-ц/813/6141/22 
Справа № 522/23680/16-ц
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.10.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Князюка О.В., Заїкіна А.П.
за участю секретаря судового засідання: Зеніної М.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2021 року про заміну сторони виконавчого провадження по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства  «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
                                В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, посилаючись на те, що заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 03.10.2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства  «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором. 
21.12.2020 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Флексіс», а в подальшому між ТОВ «ФК «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу, відповідно якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором, у зв`язку з чим ТОВ «Вердикт Капітал» просило замінити його у виконавчому провадженні у якості стягувача.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2021 року заяву ТОВ «Вердикт Капітал» задоволено та замінено АТ «Альфа-Банк» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» у виконавчому провадженні по цивільній справі № 522/23680/16-ц.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2021 року скасувати та відмовити заявнику у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
В обгрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що вказана ухвала має бути скасована з тих підстав, що ним виконано рішення у повному обсязі, внаслідок чого державним виконавцем 07.04.2021 року було закрито виконавче провадження. Про дані обставини він не міг повідомити суд, оскільки останній його в судове засідання не викликав, що позбавило його надати відповідні пояснення. За таких обставин, на думку апелянта, підстав для заміни сторони виконавчого провадження не має.
Заперечуючи проти апеляційної скарги  ОСОБА_1 , ТОВ «Вердикт Капітал»  у відзиві на апеляційну скаргу зазначило, що ОСОБА_1 будучи повідомленим, що АТ „Альфа-Банк” відчужило право вимоги за кредитним договором ТОВ „Вердикт Капітал”, продовжувало сплачувати борг на рахунок попереднього стягувача. В даному випадку, за період з 21.12.2020 року по день закінчення виконавчого провадження - 07.04.2021 року кошти стягувались не на рахунок належного стягувача ТОВ «Вердикт Капітал», а на рахунок первісного кредитора – АТ „Альфа-Банк”. Дана обставина є підставою для оскарження дій державного виконавця та визнання зобов”язання не належним чином виконаним. Разом з тим, для оскарження дій виконавця, ТОВ „Вердикт Капітал” повинно бути стороною виконавчого провадження.
Будучи в розумінні ст.ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи на 18.10.2022 року на 14:30 годину сторони до суду не з`явилися, із заявами про відкладення розгляду справи чи про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не зверталися.
За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наведених в цій постанові підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема порушення норм процесуального права.
Задовольняючи заяву про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що  відбулася заміна кредитора в зобов`язанні, а тому на підставі статей 512, 514 ЦК України до нього переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Матеріалами справи встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2017 року позов АТ „Альфа-Банк” задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ „Альфа-Банк” заборгованість за кредитним договором у розмірі 21 076, 89 грн. та судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1 378 грн. (а.с.62-63).
21 грудня 2020 року АТ „Альфа-Банк” передало право вимоги за кредитним договором ТОВ „Фінансова компанія „Флексіс”, що підтверджується копією укладеного між сторонами договору факторингу та додатками до нього (а.с.94-108, 115).
21 грудня 2020 року ТОВ „Фінансова компанія „Флексіс” передало право вимоги за кредитним договором ТОВ „Вердикт Капітал”, що підтверджується копією укладеного між сторонами договору факторингу №21-12/20 та додатками до нього (а.с.79-93, 116-118). 
Таким чином, з 21.12.2020 року ТОВ „Вердикт Капітал” стало правонаступником первісного стягувача АТ „Альфа-Банк” та з 21.12.2020 року набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 16.10.2015 року.
В апеляційній скарзі апелянт вказує, що так як він виконав рішення про стягнення заборгованості на користь АТ „Альфа-Банк” у повному обсязі, то підстав для заміни правонаступника Банку не має, оскільки виконавче провадження у зв”язку з виконанням рішення вже закінчено, а сторони втратили статус стягувача та боржника.
Однак, колегія суддів з такими доводами апелянта не погоджується та вважає за необхідне зазначити наступне.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).
Відповідно до ч.5 ст.15 ЗУ „Про виконавче провадження” у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. 
Виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, зокрема у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону (пункт 5 частини першої статті 34 Закону про виконавче провадження).
Аналогічна норма міститься в ст.442 ЦПК України.
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (частина перша статті 1 Закону про виконавче провадження).
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження визначається як завершальна стадія судового провадження. Таке розуміння виконавчого провадження відповідає практиці Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ). Так у пункті 15 рішення ЄСПЛ у справі «Моргуненко проти України» від 6 вересня 2007 року (заява № 43382/02) вказується таке: «Суд зазначає, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження (див. «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Itali) (no. 1) [GC], no. 36813/97, п. 197). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. «Естіма Джордж проти Португалії» (Estima Jorge v. Portugal), рішення від 21 квітня 1998 року, Report of Judgments and Decisions 1998-II, п. 35, та, з нових джерел, «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovakia), N 2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року).».
Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками – незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.
Пункт 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Постанова про закінчення виконавчого провадження виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (частини друга та третя статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).
Наслідком закінчення виконавчого провадження є те, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац другий частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»).
Законом передбачена можливість відновлення виконавчого провадження. Так, згідно із частиною першою статті 41 Закону № 1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.
Водночас після закінчення виконавчого провадження не виключається можливість подальшого руху справи як в межах перегляду рішення суду (апеляційний, касаційний перегляд, перегляд за нововиявленими або виключними обставинами), так і в межах виконання рішення суду (поворот виконання, оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження), а також у зв`язку із судовим контролем за виконанням рішення суду.
Тож навіть після закінчення виконавчого провадження у учасника справи може виникати ряд процесуальних питань, пов`язаних із захистом його прав та охоронюваних інтересів.
Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права нерозривно пов`язане з правонаступництвом як інститутом цивільного права, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб як учасників таких матеріально-правових відносин у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження, в тому числі у виконанні рішення суду.
Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права має універсальний характер. У разі вибуття правопопередника з виконавчого провадження до правонаступника переходить весь комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних для сторони виконавчого провадження, і, відповідно, комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних стороні судового провадження, враховуючи стадію, на якій відбулося правонаступництво.
Закінчення виконавчого провадження, у тому числі й у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, тож не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них. Питання процесуального правонаступництва у всіх випадках вирішується судом, який при його вирішенні повинен дослідити по суті обставини та підстави правонаступництва.
З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду у справі № 911/3411/14 підтримала висновок, викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 496/2685/13-ц про те, що заміна сторони правонаступником можлива і після закриття виконавчого провадження у зв`язку з його виконанням.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ „Вердикт Капітал” вказувало, що після відступлення йому 21.12.2020 року права вимоги до боржника ОСОБА_1 , заборгованість з останнього продовжувалася стягуватися на користь первісного стягувача АТ „Альфа Банк”, а не на рахунок ТОВ „Вердикт Капітал” незважаючи на те, що боржник, як це стверджує апелянт, був обізнаний про заміну кредитора у зобов`язанні і мав утриматися від продовження сплати заборгованості в межах виконавчого провадження колишньому кредитору до заміни стягувача новим кредитором. Проте, боржник будучи обізнаним про заміну кредитора, продовжив виконання рішення суду та сплату заборгованості попередньому кредитору, що при зазначених обставинах на думку апелянта не є належним виконанням боржником свого обов`язку і, як слідство, порушує права та охоронювані інтереси ТОВ „Вердикт Капітал” і є підставою для оскарження дій державного виконавця та визнання зобов”язання не належним чином виконаним.
Згідно з ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.
 Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.
Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Враховуючи, що сформульована у цій справі проблематика стосовно реалізації прав сторін спору на стадії виконання судового рішення, в тому числі в контексті пред`явлення до виконання виконавчого документа та здійснення виконавчого провадження, саме з точки зору такої процесуальної мети має розглядатись процесуальне правонаступництво у цій справі. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва з метою реалізації правонаступником судового рішення у виконавчому провадженні без розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим відповідно до умов законодавства, позбавлене процесуальної мети.
 Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закрите, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва у закритому виконавчому провадженні заявник має здійснювати процесуальні дії, спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати це в комплексі.
Такий правовий висновок викладений у п. п. 92-94 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі № 2-7763/10.
Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 416 ЦПК України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.
Отже, в розумінні даного висновку, який викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі № 2-7763/10, разом із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, ТОВ „Вердикт Капітал” мав одночасно здійснити реальні процесуальні дії, спрямовані на відновлення виконавчого провадження, тобто в даному випадку оскаржити постанову державного виконавця про закриття виконавчого провадження з наведенням відповідних мотивів та обґрунтувань, а суд має оцінювати це в комплексі. 
Проте ТОВ „Вердикт Капітал” заявивши про заміну сторони виконавчого провадження (стягувача), разом з тим реальних процесуальних дій, спрямованих на відновлення закритого виконавчого провадження, не здійснило, тобто скаргу на постанову про закриття виконавчого провадження, не подало, що позбавляє суд в даній справі здійснити саме комплексну оцінку, як наявності підстав для заміни сторони виконавчого провадження, так і наявності підстав для відновлення виконавчого провадження. 
При таких обставинах висновок районного суду про заміну сторони виконавчого провадження є передчасним.
Крім того, відповідно до ч.3 ст.442 ЦПК України суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб.
Однак, суд в порушення вказаних вимог розглянув дану заяву без повідомлення ОСОБА_1 , що є обов`язковою підставою для скасування такої ухвали відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України, якщо апелянт обгрунтовує цим свою апеляційну скаргу.
Так, відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Враховуючи наведене, ухвала суду першої інстанції про заміну сторони виконавчого провадження підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у заміні сторони виконавчого провадження.
При цьому судова колегія роз`яснює ТОВ «Вердикт Капітал» про наявність у даного товариства процесуального права подати заяву про заміну сторони виконавчого провадження з одночасним оскарженням постанови державного виконавця про закриття виконавчого провадження.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2021 року – скасувати.
Заяву ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства  «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – залишити без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 01.11.2022 року.

       Головуючий                          О.М. Таварткіладзе

Судді:                         О.В. Князюк

                                                                               А.П. Заїкін