Постанова                                              
Іменем України
 
14 вересня 2022 року 
м. Київ
 
справа № 760/15984/20-ц
провадження № 61-5540св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),
          суддів:                Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В., 
               
учасники справи: 
заявник - головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бочковський Тарас Олександрович,
боржник - ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_4 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 грудня 2021року у складі колегії суддів: Суханової Є. М., Олійника В. І., Сушко Л. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст вимог заяви і рішень судів попередніх інстанцій
 
У липні 2020 року головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бочковський Т. О. (далі - державний виконавець Бочковський Т. О.) звернувся до суду із поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа до повного фактичного виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2012 року, на підставі якого Оболонським районним судом м. Києва 23 жовтня 2013 року видано виконавчі листи у справі № 2-2987/2012 про стягнення з ОСОБА_1 у рівних частках на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суми позики у розмірі 5 754 960,00 грн та 3 % річних від простроченої суми - 242 284,22 грн, та рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 червня 2010 року, на підставі якого Голосіївським районним судом м. Києва 06 серпня 2010 року видано виконавчий лист у справі № 2-1397/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»                          728 761,42 грн заборгованості за кредитним договором, а також 1 700,00 грн судового збору та 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
 
Свої вимоги обґрунтовував тим, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває зведене виконавче провадження ВП № 60918843, до складу якого входить:
- виконавче провадження № 40508045 із примусового виконання виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2013 року у справі                              № 2-2987/2012 про стягнення з ОСОБА_1 у рівних частках на користь             ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суми позики у розмірі 5 754 960,00 грн та 3 % річних від простроченої суми - 242 284,22 грн;
- виконавче провадження № 40508133 із примусового виконання виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2013 року у справі                            № 2-2987/2012 про стягнення з ОСОБА_1 у рівних частках на користь                 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суми позики у розмірі 5 754 960,00 грн та 3 % річних від простроченої суми 242 284,22 грн;
- виконавче провадження № 33183571 із примусового виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду м. Києва від 06 серпня 2010 року № 2-1397/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 728 761,42 грн заборгованості за кредитним договором, а також 1 700,00 грн судового збору та 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
 
Рішення боржником не виконане, ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення суду та вчиняє дії, які ускладнюють його виконання, зокрема: не подано державному виконавцю декларацію про доходи та майно боржника, про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; не надано пояснень за фактами невиконання рішень та законних вимог виконавця; ОСОБА_1 не з`явився на вимогу державного виконавця.
 
Отже, боржник обізнаний про свої обов`язки з виконання рішення суду, про наявність виконавчих проваджень, проте ним не здійснюється жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду, повністю або частково.
 
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08 червня 2021 року у складі судді Козленко Г. О. подання державного виконавця Бочковського Т. О. задоволено.
 
Тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до повного фактичного виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2012 року, на підставі якого Оболонським районним судом м. Києва 23 жовтня 2013 року видано виконавчі листи у справі № 2-2987/2012 про стягнення з ОСОБА_1 у рівних частках на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суми позики у розмірі                       5 754 960,00 грн та 3 % річних від простроченої суми - 242 284,22 грн, та рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 червня 2010 року, на підставі якого Голосіївським районним судом м. Києва 06 серпня 2010 року видано виконавчий лист у справі № 2-1397/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 728 761,42 грн заборгованості за кредитним договором, а також                1 700,00 грн судового збору та 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
 
Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив із того, що боржник свідомо ухиляється від виконання зобов`язання, сума боргу в значній своїй частині залишається несплаченою, і обставини, які склалися, свідчать, що боржник свідомо намагається ухилитися від виконання судових рішень.
 
Не погоджуючись із судовим рішенням, представник ОСОБА_1 -                ОСОБА_4 17 липня 2021 року подав апеляційну скаргу.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без руху із наданням строку для усунення недоліків скарги, а саме: зазначити поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження.
 
На виконання вимог ухвали представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав до суду заяву про усунення недоліків, у якій зазначив, що з повним текстом ухвали представник боржника ознайомився лише 01 грудня 2021 року під час ознайомлення з матеріалами справи у приміщенні Київського апеляційного суду.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_4 , на ухвалу Солом`янського районного суду                    м. Києва від 08 червня 2021 року.
 
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив із того, що протягом тривалого часу представник боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 не захищав своїх процесуальних прав, не цікавився розглядом справи, порушень його прав щодо отримання повного тексту ухвали суду першої інстанції або звернення з апеляційною скаргою у встановлені законодавством строки, не довів.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У червні 2022 року ОСОБА_1 через свого представника - ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року, в якій просить скасувати ухвалу та передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. У касаційній скарзі вказує на те, що згідно                                     з інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень повний текст ухвали надіслано судом до реєстру лише 25 жовтня 2021 року. Апеляційну скаргу подано                 у липні 2021 року, що свідчить про те, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин 
 
У серпні 2022 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 подала відзив на касаційну скаргу, у якому зазначила, що представник боржника був присутній                         у судовому засіданні під час оголошення ухвали, у якій зазначалося про дату складання повного тексту ухвали суду. 
 
Позиція Верховного Суду
 
Статтею 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи                             з урахуванням статті 400цього Кодексу. 
 
Частиною третьою статті 411 ЦПК Українипередбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд                 у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду апеляційної інстанції - скасуванню з передачею справи на продовження розгляду до суду апеляційної інстанції з таких підстав.
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
Стаття 129 Конституції Українивстановлює основні засади судочинства, серед яких передбачено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини першої цієї статті).
 
Згідно зі статтею 354 ЦПК Україниапеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.
 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:
1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
 
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску                      з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
 
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 357 ЦПК Україниапеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, встановлених у статті 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.
 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
 
Європейський суд з прав людини звертав увагу, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленю метою (Volovik v. Ukraine, № 15123/03, § 53, 55, від 06 грудня 2007 року).
 
Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Peretyka and Sheremetyev v. Ukraine, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня                     2010 року).
 
Частиною першою статті 126 ЦПК Українипередбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
 
Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК Українисуд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
 
Тобто поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження є правом суду, яке останній реалізує лише встановивши об`єктивну неможливість дотримання особою, яка подає апеляційну скаргу, відповідних вимог процесуального закону щодо строків оскарження судового рішення. ЦПК України не визначений конкретний перелік причин, що належать до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Однак суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, повинен надати оцінку наведеним особою обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, встановити, чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересів.
 
Отже, вирішення питання про поновлення процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду, і у кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти, чи є обставини, на які посилається заявник, такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відмовляючи у відкритті провадження, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 пропустив строк на апеляційне оскарження без поважних причин, не захищав своїх процесуальних прав, не цікавився розглядом справи, порушень його прав щодо отримання повного тексту ухвали суду першої інстанції або звернення                        з апеляційною скаргою у встановлені законодавством строки, не довів. Суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що жодних процесуальних перешкод щодо отримання повного тексту ухвали у визначені законодавством строки не встановлено.  
 
Верховний Суд в повній мірі не погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке. 
 
У судовому засіданні в суді першої інстанції, на якому був присутній представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , 08 червня 2021 року проголошені вступна та резолютивна частини ухвали.
 
Про отримання представником ОСОБА_1 - ОСОБА_6 копії вступної та резолютивної частин ухвали свідчить розписка (т. 1 а. с. 238).
 
17 липня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції. В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 вказав на те, що станом на день подання цієї апеляційної скарги відсутній повний текст оскаржуваної ухвали. 
 
Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 подана через Солом`янський районний суд м. Києва 17 липня 2021 року, а справа до суду апеляційної інстанції для розгляду апеляційної скарги направлена лише 27 жовтня 2021 року, про що свідчить штрих-код на супровідному листі суду першої інстанції              (т. 2 а. с. 20).
 
За відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 08 червня 2021 року направлена до реєстру 25 жовтня       2021 року, а оприлюднена 27 жовтня 2021 року. У тексті ухвали суду першої інстанції відсутні відомості про дату складання повного тексту судового рішення. 
 
Копію судового рішення суд першої інстанції сторонам цієї справи не направляв,                   у зв`язку з припиненням фінансування та видатків, необхідних для придбання поштових марок, конвертів, хоча представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 надавав свою електронну пошту для направлення процесуальних документів. 
 
З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість тверджень суду апеляційної інстанції, що строк на апеляційне оскарження пропущено заявником без поважних причин. Суд апеляційної інстанції не надав належну оцінку тому факту, що повний текст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 08 червня 2021 року стороні заявника суд не направляв, текст ухвали оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень лише 27 жовтня 2021 року, тобто зі спливом більше ніж чотирьох місяці від дня проголошення вступної та резолютивної частин. Суду апеляційної інстанції потрібно надати оцінку тому, чи підтверджують наведені факти відсутність об`єктивної можливості у ОСОБА_1 на подання апеляційної скарги у визначений законом п`ятнадцятиденний строк, на що він покликався при зверненні до суду апеляційної інстанції 17 липня 2021 року, вказуючи про те, що на час подання апеляційної скарги повний текст оскаржуваної ухвали відсутній. 
Проте апеляційний суд, за таких обставин, визнаючи відсутність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження, обмежився лише вказівкою на те, що протягом тривалого часу представник апелянта адвокат Гриньковський С. П. не цікавився розглядом справи, а порушень його прав щодо отримання повного тексту ухвали суду першої інстанції не довів. 
 
Наведене дає підстави для висновку, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував статті 127, 357, 358 ЦПК України та дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.
 
Згідно із частиною шостою статті 411 ЦПК Українипідставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
 
Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються                    у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції (частина третя статті 406 ЦПК України).
У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції (частина четверта статті 406 ЦПК України).
 
Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду (пункт 2 частини першої статті 409 ЦПК України).
 
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів Верховного Суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню,             а ухвала Київського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року - скасуванню                  з передачею справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. 
 
Суд апеляційної інстанції повинен повторно вирішити питання про поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження з урахуванням принципу «правової визначеності» («res judicata»).  
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК Українисуд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки за результатами касаційного перегляду оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_4 , задовольнити.
 
УхвалуКиївського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                       О. В. Ступак

Судді:                                                                                                І. Ю. Гулейков 

                                                                                                          С. О. Погрібний

                                                                                                          Г. І. Усик

                                                                                                                                    В. В. Яремко