Постанова                                   
Іменем України                             
 
16 листопада 2022 року
м. Київ
 
справа № 199/3941/20
провадження № 61-7340св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Грушицького А. І., 
суддів: Литвиненко І. В., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач),                    Пророка В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , на постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 травня 2022 року в складі колегії суддів: Максюти Ж. І., Свистунової О. В.,                            Пищиди М. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та розподіл спільного майна,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до                             ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та розподіл спільного майна.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з лютого 2008 року він із ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах та проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу спочатку за адресою: АДРЕСА_1 , а згодом за адресою:                                                  АДРЕСА_2 . Після придбання будинку сторони почали проживати за адресою: АДРЕСА_3 .
 
Зазначав, що він з відповідачем вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, а також мають двох спільних дітей: доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
Під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, сторони придбали нерухоме майно:
- будинок, загальною площею 36,4 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_4 , який був  придбаний у 2012 році на підставі договору купівлі-продажу за 71 000,00 грн;
- будинок, загальною площею 333,4 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , який придбаний у 2017 році з прилюдних торгів за 600 000,00 грн.
 
Вказане майно набуте сторонами за час спільного проживання сторін, спільними зусиллями, спільною працею. Зокрема позивач зазначав, що він та                             ОСОБА_2 спільно займалися розведенням породистих цуценят у своєму розпліднику та мали сезонний бізнес у сфері громадського харчування (орендували кафе в курортних зонах).
 
Крім цього, зазначав, що гроші на придбання будинку за адресою: АДРЕСА_4 , позивачу надала у борг його сестра ОСОБА_6 , що підтверджується розпискою від 01 листопада 2012 року.
 
Грошові кошти на придбання будинку за адресою: АДРЕСА_3 , також надала у борг сестра позивача ОСОБА_6 та друг родини ОСОБА_7 , що підтверджується розписками від 20 травня                        2017 року.
 
Отримані у борг кошти ОСОБА_1 повернув у 2019 році. Гроші, отримані позивачем у борг для придбання будинку за адресою: АДРЕСА_3 , були сплачені сторонами із спільного сімейного бюджету.
 
Крім того, комунальні послуги та усі необхідні платежі, пов`язані зі спірним нерухомим майном, сплачував позивач.
 
У травні 2020 року шлюбні відносини між сторонами припинено. Після припинення шлюбних відносин ОСОБА_1 продовжує проживати у спільному будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де зареєстрований у встановленому законом порядку.
 
Вказував, що між сторонами існує спір щодо розподілу майна, набутого за час спільного проживання, яке є їх спільною сумісною власністю, тому, посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив суд:
- встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період із лютого 2008 року до травня 2020 року;
- визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та                               ОСОБА_2 будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , та визнати за                        ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку цього будинку;
- визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та                        ОСОБА_2 будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , та визнати за                      ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку цього будинку.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська                         від 01 лютого 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надав суду достатніх доказів на підтвердження проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки, а також доказів, що спірне майно було придбано за спільні кошти.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 травня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого                    2022 року скасовано та ухвалено нове рішення.
 
Встановлено юридичний факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період із лютого 2008 року до травня                     2020 року.
 
Визнано об`єктом спільної сумісної власності    ОСОБА_1 та                          ОСОБА_2 будинок, що розташований за адресою:   АДРЕСА_3 , та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку цього  будинку.
 
Визнано об`єктом спільної сумісної власності    ОСОБА_1 та                             ОСОБА_2 будинок, що розташований за адресою:   АДРЕСА_4 , та визнано за ОСОБА_1 право власності на1/2 частку цього  будинку.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що місцевий суд не в повній мірі дотримався норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. 
 
Ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що, починаючи з 2008 року сторони перебували в усталених відносинах, що, притаманні подружжю, вели спільне господарство, формували спільний бюджет, народили спільних дітей, були пов`язані спільним побутом, взаємодопомогою, виявляли подружні відносини перед третіми особами, тобто проживали однією сім`єю, що підтверджується наданими позивачем доказами. Крім того, суд врахував покази свідків, які підтвердили, що сторони проживали разом як члени сім`ї, піклувалися один за одним, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки щодо утримання житла, мали спільні витрати і спільне харчування, піклувалися один про одного і надавали взаємну допомогу. Доказів на спростування встановлених обставин судом не встановлено, а відповідачем не надано. Також суд врахував, що відповідач не надала доказів на підтвердження наявності у неї особистих коштів в достатньому розмірі для купівлі спірних будинків.
 
Короткий зміст вимог та доводів, наведених у касаційній скарзі
 
У липні 2022 року ОСОБА_2 через представника ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову  Дніпровського апеляційного суду від 26 травня 2022 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду                           від 08 грудня 2021 року в справі № 531/295/19, від 15 серпня 2019 року в справі № 588/350/15, від 12 грудня 2019 року в справі № 466/3769/16, від 27 лютого              2019 року у справі № 522/25049/16, від 11 грудня 2019 року в справі                                   № 712/14547/16, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, встановивши факт проживання  ОСОБА_8 та   ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період із лютого 2008 року до травня 2020 року, не звернув уваги та не врахував, що ОСОБА_2 до 26 листопада 2008 року перебувала в іншому зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 , від якого подружжя мають спільну доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
 
Посилання суду апеляційної інстанції на фотокартки, які надані позивачем як на підтвердження сталих подружніх стосунків між сторонами, є помилковим, оскільки ці фотокартки не можуть слугувати підтвердженням факту спільного постійного проживання разом однією сім`єю. Крім того, фотокартки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склалися та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю.
 
Наявність у позивача квитанцій про сплату податків на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на ім`я ОСОБА_2 , про які зазначає суд апеляційної інстанції в своєму рішенні, не можуть свідчити про той факт, що кошти були сплачені саме ОСОБА_1 та підтверджувати ведення сторонами спільного побуту та доводити об`єднаний бюджет.
 
Заявник не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що сторони від спільного проживання мають двох спільних дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки такі висновки ґрунтуються на припущеннях. Зазначає, що показання свідків щодо батьківства є неналежними доказами, а тому не можуть бути взяті до уваги судом. У матеріалах справи наявні свідоцтва про народження дітей, відповідно до яких ОСОБА_1 батьком не значиться.
 
Також зазначає, що показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. 
 
Надані позивачем розписки про отримання ним у борг від ОСОБА_6 та            ОСОБА_7 грошових коштів на придбання спірних житлових будинків не можуть бути належним доказом того, що саме за отримані в борг кошти було придбано спірне майно. Позивач не довів та не надав належних доказів на підтвердження придбання спірного майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі та доказів на підтвердження його доходів.
 
Вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи з                             Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.
 
Справа надійшла до Верховного Суду у жовтні 2022 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2022 року справу призначено до судового розгляду.
 
Доводи інших учасників справи
 
У жовтні 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на те, що доводи касаційної скарги є безпідставними, оскільки суд апеляційної інстанції забезпечив повний і всебічний розгляд справи й ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, а доводи скарги висновків суду не спростовують. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду залишити без змін.
 
Фактичні обставини, встановлені судами
 
Суди встановили, що відповідно до договору купівлі-продажу домоволодіння                      від 15 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Камеко В. В.,                         ОСОБА_2 придбала  домоволодіння АДРЕСА_4 (т. 1 а. с. 180, 181).
 
Відповідно до пункту 3 вказаного договору продаж вчинено за 729 44,00 грн. Сторони підтвердили факт повного розрахунку за продане домоволодіння.
 
Відповідно до пункту 8 вказаного договору ОСОБА_2 зазначала, що в шлюбі не перебувала та ні з ким не проживала однією сім`єю.
 
Згідно з актом державного виконавця про проведення електронних торгів із реалізації нерухомого майна лоту № 206521 від 05 травня 2017 року переможцем аукціону стала ОСОБА_2 . За придбане майно                               ОСОБА_2 як переможець перерахувала кошти в розмірі 570 000,00 грн на депозитний рахунок Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (т. 1 а. с. 184).
 
26 травня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк М. М. на підставі акта про проведення електронних торгів із реалізації нерухомого майна лоту № 206521 видано свідоцтво за реєстраційним № 800, яким посвідчено, що ОСОБА_2 належить на праві власності майно, що складається з: домоволодіння                              літ. А-1 - житловий будинок; Г - сарай, баня; Д - убиральня, Е - душ; Ж - навіс (тимч); № 1-11 - споруди; І, ІІІ - мостіння загальною площею 333,4 кв. м, житловою площею 179,8 кв. м, вартістю 570 000,00 грн, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , яке придбано переможцем торгів ОСОБА_2 за 570 000,00 грн (т. 1 а. с. 182).
 
На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав суду оригінали банківських квитанцій щодо оплати комунальних послуг, відповідно до яких він сплачував від свого імені комунальні послуги за користування електроенергією, водопостачанням та газом у домоволодінні за адресою:                  АДРЕСА_3 , а також оригінали квитанцій про сплату податків на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на ім`я                         ОСОБА_2 (т. 1 а. с. 20-23).
 
Свідок ОСОБА_11 , яка є хрещеною матір`ю сина позивача та відповідача, підтвердила суду, що позивач та відповідач мали саме сімейні відносини, у них народилося двоє спільних дітей, вони придбали два будинки, разом робили в них ремонт, займалися домашнім господарством. Крім того, свідок ОСОБА_11 підтвердила, що сторони спільно займалися не лише розведенням цуценят, а й мали спільний бізнес - орендували кафе в АДРЕСА_5 біля ТРЦ «Караван» та у літній сезон орендували кафе на косі Арабатська стрілка біля пансіонату «Корал». Також зазначала, що декілька разів спільно з позивачем та відповідачем та їх дітьми була у відпустці. Свідок підтвердила, що її чоловік ОСОБА_7 позичав                    ОСОБА_1 грошові кошти на придбання будинку на АДРЕСА_3 .
 
Свідок ОСОБА_12 (друг родини позивача та відповідача), який працював разом із позивачем на різних будівельних майданчиках, підтвердив суду, що позивач та відповідач протягом багатьох років проживали однією сім`єю, а сам свідок неодноразово приходив до них у гості.  Свідок як  будівельник допомагав позивачу та відповідачу робити ремонт у будинках на                                                АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 . Також свідок неодноразово був у кафе, яке орендували сторони на вул. Нижньодніпровській біля                                ТРЦ «Караван» та підтвердив, що позивач та відповідач спільно працювали в цьому кафе.
 
Свідок ОСОБА_13 - однокласник позивача, який багато років є його близьким другом, підтвердив суду сімейні відносини сторін у справі та їх спільне проживання: спочатку з мамою та сестрою позивача за адресою:                                                       АДРЕСА_1 , а потім із батьками відповідача - за адресою: АДРЕСА_2 , а після придбання спільного житла проживали в будинку   АДРЕСА_3 . Показання свідка ОСОБА_14 базувалися на тому, що він неодноразово був у гостях у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
 
Свідок ОСОБА_15 - сусід ОСОБА_1 та                              ОСОБА_2 на АДРЕСА_4 , підтвердив суду, що позивач та відповідач мешкали разом та виховували дітей, сумнівів, що сторони не є подружжям, у свідка не виникало. Крім того, свідок ОСОБА_15 підтвердив, що позивач та відповідач спільно займалися розведенням породистих цуценят.
 
Свідок ОСОБА_16 - рідний дядько відповідача, підтвердив, що позивач та відповідач були родиною, у них є двоє спільних дітей: донька та син. Свідок ОСОБА_16 постійно знаходився на всіх спільних родинних святах, на яких збиралися родичі як позивача, так і відповідача.
 
Свідок ОСОБА_6 - сестра позивача, син якої є хрещеним сином відповідача, підтвердила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 жили як родина та підтвердила факт, що вона зі своєю родиною мешкала разом із ними на АДРЕСА_1 . Крім того, свідок              ОСОБА_6 підтвердила як відповідач зустрічала позивача після його повернення з місця позбавлення волі. Також підтвердила, що після продажу квартири АДРЕСА_6 , вона позичила гроші позивачу для того, щоб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 змогли придбати будинок на АДРЕСА_4 , а в 2017 році свідок позичала позивачу гроші на придбання житла на АДРЕСА_3 .
 
Свідок ОСОБА_17 - мати позивача, підтвердила сімейні відносини сторін у справі та те, що їх діти є її рідними онуками. Крім того, свідок декілька років мешкала разом із позивачем та відповідачем у квартирі АДРЕСА_6 та підтвердила, що мешкаючи в цій квартирі, позивач та відповідач займалися розведенням цуценят.
 
Відповідно до відомостей паспорта ОСОБА_1 він був зареєстрований                                    з 03 червня 2014 року до 19 лютого 2019 року за адресою: АДРЕСА_2 (в квартирі, яка на праві власності належить матері ОСОБА_2 ), а з 05 серпня 2019 року - на АДРЕСА_3 , в будинку який сторони придбали для спільного проживання.
 
Суд апеляційної інстанції встановив, що від спільного проживання сторони мають двох спільних дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
Позивач ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції пояснив, що відповідач не хотіла зазначати у свідоцтвах про народження його батьком дітей, оскільки після народження доньки він відбував покарання в містах позбавлення волі, а після народження сина реєстрація народження була проведена за наполяганням дружини, оскільки він мав судимість. Позивач намагався довести батьківство в судовому порядку, але відповідач категорично заперечувала проти проведення судово-генетичної експертизи, двічі не з`являлася в медичний заклад для проведення експертизи, не зважаючи на те, що була попереджена про її проведення у встановленому законом порядку, про що зазначено у рішенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2021 року в справі № 202/3350/20.
 
Згідно з доданими до позовної заяви фотокартками суд апеляційної інстанції встановив, що в період із лютого 2008 року до травня 2020 року позивач та відповідач разом святкували свої дні народження та дні народження своїх рідних та близьких, фото були зроблені протягом багатьох років, робились у різний період часу, в різних країнах, більш того, позивач додав фотокартку, на якій зображено, як він забирав відповідача з пологового будинку після народження спільного сина.
 
Згідно з розпискою від 01 листопада 2012 року ОСОБА_6 передала                         ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 14 000,00 дол. США, отримані нею від продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала їм на праві спільної часткової власності (т. 1 а. с. 11).
 
Згідно з розпискою від 20 травня 2017 року ОСОБА_1 отримав у борг від ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн на покупку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а. с. 12).
 
Згідно з розпискою від 20 травня 2017 року ОСОБА_1 отримав у борг від ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 80 000,00 грн для сплати за будинок на               АДРЕСА_3 (т. 1 а. с. 13).
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;                  2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Судове рішення суду апеляційної інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з огляду на таке.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, якщо від цього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Таким чином, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
При застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.
Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня                      1999 року № 5-рп/99).
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження                             № 14-130цс19) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має встановити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), і підсумувала, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю у наведеному визначенню. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя.
З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки                        (статті 3, 74 СК України). 
Встановлюючи факт спільного проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з лютого 2008 року до травня 2020 року, суд апеляційної інстанції виходив із того, що починаючи з лютого 2008 року сторони перебували в усталених відносинах, що притаманні подружжю, вели спільне господарство, формували спільний бюджет, народили спільних дітей, були пов`язані спільним побутом, взаємодопомогою, виявляли подружні відносини перед третіми особами, тобто проживали однією сім`єю, що підтверджується наданими позивачем доказами.
Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна, оскільки він є передчасним, зробленим без повного та всебічного дослідження усіх обставин справи.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з відзиву на позовну заяву, відповідач вказувала на те, що вона до 26 листопада 2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 , тому не могла з лютого 2008 року проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 та вести з ним спільне господарство, на підтвердження чого надала свідоцтво про розірвання шлюбу (т. 1 а. с. 175).
Суд апеляційної інстанції не перевірив вказаного доводу ОСОБА_2 , встановлення якого необхідно для правильного вирішення справи, та залишив поза увагою, що перебування особи у зареєстрованому шлюбі виключає можливість визнання факту її проживання з іншою особою однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а також визнання майна спільною сумісною власністю жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.
Отже, апеляційний суд у порушення вимог статей 89, 263, 264, 382 ЦПК України не забезпечив повного та всебічного розгляду справи, не перевірив усіх доводів сторін та не дослідив усіх обставин, які необхідні для правильного вирішення справи.
Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, збирати нові докази та давати їм оцінку, то справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
З огляду на викладене, оскільки допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права унеможливили ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення по суті розгляду спору, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування постанови апеляційного суду та передачі справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час якого суду належить врахувати вищенаведене, встановити, з якого часу сторони проживали однією сім`єю та врахувати, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є можливим лише у випадку                                          неперебування осіб у зареєстрованому шлюбі, та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Щодо судових витрат 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій немає; судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, підлягають розподілу за результатами розгляду спору.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником                             ОСОБА_3 , задовольнити частково.
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 травня 2022 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                           А. І. Грушицький
Судді:                                                                                     І. В. Литвиненко 
С. Ю. Мартєв
Є. В. Петров
В. В. Пророк