УХВАЛА

27 жовтня 2022 року 
м. Київ

cправа №  910/5480/21 
Верховний Суд у складі колегії  суддів Касаційного господарського суду: 
Булгакової І.   В.(головуючий), Бенедисюка І. М. та Селіваненка В. П.
розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 )
на рішення господарського суду міста Києва від 28.10.2021 та  
постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2022
за позовом ОСОБА_1 
до Антимонопольного комітету України
про визнання недійсним рішення, 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 10.10.2022 (згідно з поштовою відміткою на конверті) звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення господарського суду міста Києва від 28.10.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2022 зі справи №   910/5480/21. 
Перевіривши матеріали поданої касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що остання підлягає залишенню без руху, виходячи з такого. 
Згідно з частиною третьою статті 292 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України, Кодекс) визначено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. 
Згідно зі статтею 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. 
Оскаржувана постанова апеляційного господарського суду у даній справі ухвалена 05.09.2022 (повний текст підписаний 14.09.2022), а тому строк на її оскарження закінчився 04.10.2022.
З касаційною скаргою ОСОБА_1 звернувся 10.10.2022, підтвердженням чого є поштова відмітка на конверті, в якому касаційна скарга надсилалася на адресу Суду, тобто після закінчення строку на касаційне оскарження.
Водночас у касаційній скарзі скаржник зазначає, що повний текст постанови апеляційного господарського суду від 05.09.2022 був опублікований в Єдиному державному реєстрі судових рішень 21.09.2022, у зв`язку з чим скаржник подає касаційну скаргу в межах двадцятиденного строку з дня складення повного тексту.
Відповідно до частин першої та другої статті 288 ГПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення; учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 
Наведене свідчить про те, що скаржник має право подати клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення суду. При цьому саме по собі несвоєчасне отримання повного тексту постанови не свідчить про автоматичне продовження строку на касаційне оскарження. 
Разом з тим суд вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що посилання останнього на дату опублікування судового рішення 21.09.2022 у Єдиному державного реєстрі судових рішень як на дату складання повного тексту є помилковим, оскільки повний текст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції підписаний 14.09.2022, про що зазначено у її тексті.
Однак клопотання про поновлення строку подання касаційної скарги скаржником не заявлялося, що відповідно до частини третьої статті 292 ГПК України є підставою для залишення касаційної скарги без руху. 
Крім того, відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
Приписами пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено, підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Зміст касаційної скарги свідчить, що як підставу для касаційного оскарження судових рішень попередніх інстанції скаржник зазначає, що останні ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема: Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", Закону України "Про захист економічної конкуренції", Закону України "Про Антимонопольний комітет України", наказу Міністерства внутрішніх справ України від 11.08.2020 №379 без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування, викладених у постановах, які скаржник зазначає у касаційній скарзі, що відповідає пункту 1 частини  другої статті 287 ГПК України.
При цьому з огляду на зміст наведених вимог процесуального закону при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 цього Кодексу, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права (пункт, частина, стаття) судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Однак наведений скаржником перелік Законів України та саме лише посилання у касаційній скарзі на неврахування висновків Верховного Суду під час ухвалення оскаржуваних судових рішень як на підставу касаційного оскарження судового рішення без зазначення конкретних норм права (пункт, частина, стаття) щодо застосування яких, на думку скаржника, такий висновок не був врахований та без формулювання самого висновку про застосування такої норми права не можуть формувати чітких підстав касаційного оскарження у розумінні частини другої статті 287 ГПК України.
З огляду на викладене Суд доходить висновку, що касаційна скарга оформлена з порушенням вимог статті 290 ГПК України, оскільки не містить чіткого обґрунтування підстав, на яких подається касаційна скарга. 
Окрім того, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно до частини другої статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Порядок і розмір сплати судового збору встановлений Законом України "Про судовий збір" (далі - Закон). 
Відповідно до частини першої статті 4 Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
За приписами підпункту 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Приписами статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2021 року визначений у розмірі 2   270,00 грн. 
За приписами підпункту 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду судовий збір складає 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Отже, враховуючи викладене, судовий збір з цієї касаційної скарги мав обчислюватись та сплачуватись до спеціального фонду Державного бюджету України з урахуванням вимог вказаних норм Закону у сумі 4   540, 00 грн.
Проте скаржником до касаційної скарги не додано доказів сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі. 
Водночас у касаційній скарзі скаржник зазначає, що він звільнений від сплати судового збору згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 вказаного Закону із зазначенням того, що відповідні документи містяться в матеріалах справи. 
Однак до касаційної скарги доказів на підтвердження вказаних доводів скаржником не додано. 
Разом з тим матеріали справи №910/5480/21 у Верховному Суді відсутні, у зв`язку з чим  у Суду відсутня  і можливість перевірити наявність вказаних документів.
З урахуванням викладеного Суд доходить висновку, що скарга не відповідає вимогам пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України, оскільки до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Отже, суд касаційної інстанції зазначає, що ОСОБА_1 необхідно усунути недоліки касаційної скарги, а саме: 
- подати до Суду клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з обґрунтуванням причин пропуску цього строку та доказами на підтвердження поважності причин пропуску цього строку;
- зазначити конкретні норми права (пункт, частина, стаття) щодо застосування яких, на думку скаржника, висновок Верховного Суду не був врахований судами попередніх  інстанції при ухваленні оскаржуваних в касаційному порядку  судових рішень із формулюванням такого висновку та змісту правовідносин, у яких ця норма права застосована;
- надати документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до Закону, а уразі їх відсутності докази, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.
Суд також вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто або  відмовлено у відкритті касаційного провадження.
На підставі викладеного та керуючись статтями 174, 234, 290, 292 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:
1.   Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення господарського суду міста Києва від 28.10.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2022 зі справи №   910/5480/21 залишити без руху.
2.   Надати  ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги, який становить не більше 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху. Повідомити скаржника про можливість подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду документи про усунення недоліків через систему "Електронний суд" або поштою за адресою: м.   Київ, вул. О.   Копиленка, 6.
3. Роз`яснити ОСОБА_1 , що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто або відмовлено у відкритті касаційного провадження.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя             І.  Булгакова

Суддя             І. Бенедисюк 

Суддя                                                                                                          В. Селіваненко