ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5917/22 Справа № 202/8248/21  	  	Суддя у 1-й інстанції - Ісаєва Д. А. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське бюро кредитних історій" про захист прав споживача фінансових послуг, визнання недійсним договору відступлення прав вимоги (факторингу), визнання зобов`язання припиненими, визнання протиправними дій щодо надання інформації до Бюро кредитних історій, зобов`язання вилучити відомості про суб`єкта кредитної історії, -
В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське бюро кредитних історій" про захист прав споживача фінансових послуг, визнання недійсним договору відступлення прав вимоги (факторингу), визнання зобов`язання припиненими, визнання протиправними дій щодо надання інформації до Бюро кредитних історій, зобов`язання вилучити відомості про суб`єкта кредитної історії.
Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що 30 жовтня 2007 року він уклав із ПАТ КБ "НАДРА" кредитний договір №8/2007/8400-К/1502-Н, про надання споживчого кредиту. Того ж дня, для забезпечення виконання кредитного зобов`язання, укладений договір іпотеки стосовно квартири за номером АДРЕСА_1 . Під час укладення Договорів, позивач не надавав й не підписував письмової згоди на опублікування будь-якої інформації щодо нього у Бюро кредитних історій. 
У липні 2010 року ПАТ КБ "НАДРА" звернулося до суду із позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором №8/2007/8400-К/1502-Н від 30 жовтня 2007 року. Відповідно до рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03 вересня 2012 року у справі №2/0417/850/2012, рішення набрало законної сили 16 січня 2013 року, після перегляду апеляційним судом, стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "НАДРА" заборгованості за кредитним договором №8/2007/8400-К/1502-Н від 30 жовтня 2007 року у сумі 75518 доларів США 58 центів, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 603 582, 25 грн. 
31 січня 2013 року між ПАТ КБ "НАДРА" та ОСОБА_1  укладений договір про розірвання договору іпотеки, в якому вказується, що сторони стверджують та констатують, що не мають жодних взаємних претензій одна до одної у зв`язку з розірванням договору іпотеки №8/2007/8400-К/1502-Н, посвідченого 30 жовтня 2007 року, а  27 липня 2021 року ОСОБА_1  виявив, що 27 червня 2021 року ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" подало до ТОВ "Українське бюро кредитних історій" інформацію за кредитним договором №8/2007/8400-К/1502-Н, про заборгованість позивача ОСОБА_1  у розмірі 2 113 094, 43 грн. (чи USD). 
Враховуючи викладене, позивач просив визнати недійсними договору №GLK6N714301 від 06 травня 2020 року укладеного між ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" та ПАТ КБ "НАДРА" про відступлення права вимоги за кредитним договором №8/2007/8400-К/1502-Н від 30 жовтня 2007 року, про визнання припинення зобов`язання  ОСОБА_1  за кредитним договором №8/2007/8400-К/1502-Н від 30 жовтня 2007 року, про визнання протиправними дії ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Фінанс", щодо передання ТОВ "Українське бюро кредитних історій" відомостей для внесення інформації в кредитній історії за договором №8/2007/8400-К/1502-Н від 30 жовтня 2007 року укладеним між ОСОБА_1  та ПАТ КБ "НАДРА", а зокрема недостовірної інформації про заборгованість  ОСОБА_1  у розмірі 2 113 094, 43 грн. (чи USD), та зобов`язати ТОВ "Українське бюро кредитних історій" вилучити усі відомості за договором №8/2007/8400-К/1502-Н, а зокрема недостовірну інформацію про заборгованість  ОСОБА_1  розмірі 2 113 094,43 грн. (чи USD). 
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2022 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Рішення суду мотивоване тим, оскільки законом не встановлено обов`язкових вимог щодо виду та змісту документу, ОСОБА_1 була надана згода на обробку персональних даних, у тому числі він був проінформований про те, що інформацію для формування його кредитної історії буде передано до Бюро кредитних історій, шляхом підписання кредитного договору №8/2007/8400-К/1502-Н від 30 жовтня 2007 року. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не розібрався у тому, з чого складається заборгованість, зазначена на сайті Бюро кредитних історій. Це призвело до порушення прав позивача на повагу до його честі та гідності, ділової репутації, внаслідок розміщення явно недостовірної інформації на сайті ТОВ “Українське бюро кредитних історій”.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення без змін, з наступних підстав.
Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 30 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ "НАДРА" був укладений кредитний договір №8/2007/8400-К/1502-Н. 
За умовами кредитного договору Банк надав позичальнику кредит в розмірі 75 295, 00 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим Договором за програмою "Перше житло". 
Того ж дня, для забезпечення виконання кредитного зобов`язання, укладений договір іпотеки стосовно квартири за номером АДРЕСА_1 .
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2012 року у справі №2/0417/850/2012, рішення набрало законної сили 16 січня 2013 року, після перегляду апеляційним судом, стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "НАДРА" заборгованості за кредитним договором №8/2007/8400-К/1502-Н від 30 жовтня 2007 року у сумі 75518 доларів США 58 центів, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 603 582, 25 грн.
31 січня 2013 року між ПАТ КБ "НАДРА" та ОСОБА_1 укладений договір про розірвання договору іпотеки, в якому вказується, що сторони стверджують та констатують, що не мають жодних взаємних претензій одна до одної у зв`язку з розірванням договору іпотеки №8/2007/8400-К/1502-Н, посвідченого 30 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Куліш В.І. зареєстрованим №2794.
Встановлено, що 06 травня 2020 року між ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" та ПАТ КБ "НАДРА", за результатом публічних торгів, укладено договір №GLK6N714301 про відступлення прав вимоги, умовами якого ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" передало всі права та обв`язки за кредитним договором №8/2007/8400-К/1502-Н від 30 жовтня 2007 року укладеним між ПАТ КБ "НАДРА" та ОСОБА_1 ..
Згідно ч. 3 ст. 6 ЦК України визначає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, проте не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. 
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно частини першої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
У частині першій статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору.
Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги.
З аналізу статей 512-518 ЦК України можна зробити такий висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до статті 2 цього Кодексу учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична осіб.
Щодо розмежування за предметом договору, то під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (статті 515 Цивільного кодексу України).
Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 Цивільного кодексу України). (пункти 50-62 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 909/968/16).
У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.
Таким чином, право вимоги за кредитними договорами, укладеними із позивачем, перейшло до ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" на підставі відступлення прав вимоги від 06 травня 2020 року. 
Належних та допустимих доказів того, що ПАТ КБ "НАДРА" в момент підписання договору відступлення прав вимоги не було додержано вимог, які встановлені частинами першою-третьою, статті 203 ЦК України, матеріали справи не містять, та стороною позивача не наведено.
Врахувавши те, що відповідачами під час укладання договору відступлення прав вимоги були дотримані вимоги цивільного законодавства щодо змісту та форми вчиненого правочину, їх воля була спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договорами, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання в судовому порядку недійсними даного договору.
ПАТ КБ «НАДРА» мало право на укладання договору відступлення прав вимоги по відношенню до боржників-фізичних осіб, зворотнього позивачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції доведено не було.
Згідно статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами належним чином не виконав, сума заборгованості за судовим рішенням в повному обсязі сплачена не була.
За загальним правилом до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Встановивши відсутність жодного належного та допустимого доказу на підтвердження тієї обставини, що від визнання у судовому порядку недійсними договору відступлення прав вимоги залежить подальша можливість законної реалізації позивачем обов`язку щодо погашення заборгованості за кредитними договорами, - суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що під час укладення договору відступлення прав вимоги відповідачами не було порушено прав та обов`язків позивача у даній справі.
При цьому, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором від 30 жовтня 2007 року №8/2007/8400-К/1502-Н, суд першої інстанції вірно виходив з наступного.
Відповідно статтей 509, ст. 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Згідно із частинами 1, 2 статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої ЦК України. 
Норми даної глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо), зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора, поєднанням боржника і кредитора в одній особі, неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає, смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою, смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора, ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.
Представник позивача посилається на договір про розірвання Договору іпотеки №8/2007/8400-К/1502-Н, як на доказ повного виконання зобов`язання за кредитним договором, який було укладено в рамках врегулювання заборгованості за кредитним договором, шляхом добровільної реалізації предмету іпотеки та подальшого стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Встановлено, що відповідно до рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03 вересня 2012 року у справі №2/0417/850/2012, рішення набрало законної сили 16 січня 2013 року, після перегляду апеляційним судом, стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "НАДРА" заборгованості за кредитним договором №8/2007/8400-К/1502-Н від 30 жовтня 2007 року у сумі 75518 доларів США 58 центів, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 603 582, 25 грн., а сума продажу іпотечної квартири, відповідно до договору купівлі-продажу від 31 січня 2013 року складає 248 000 грн..
Вказане свідчить про те, що договір про розірвання договору іпотеки від 31 січня 2013 року, було укладено між ПАТ КБ "НАДРА" та ОСОБА_1 лише для реалізації предмету іпотеки, а не у зв`язку з повним виконанням зобов`язання за кредитним договором. 
При цьому, позивачем не надано доказів того, що заборгованість за кредитним договором сплачена в повному обсязі, до позовної заяви не додано ніяких документів про закриття кредиту, рішення суду про визнання кредитного договору припиненим, недійсним, тощо, які б підтверджували, що заборгованість за кредитним договором сплачена в повному обсязі.
ТОВ "Українське бюро кредитних історій" є лише особою, яка збирає, зберігає інформацію, яка надається банками, фінансовими установами тощо.
ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" надало інформацію ТОВ "Українське бюро кредитних історій" про те, що кредит, за кредитним договором №8/2007/8400-К/1502-Н від 30 жовтня 2007 року є непогашеним.
Позивачем зазначена обставина ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не спростована. 
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про визнання протиправними дій, які стосуються кредитного договору №8/2007/8400-К/1502-Н від 30 жовтня 2007 року, що укладено з ПА КБ "НАДРА".
Відповідно до частини 1 статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація.
Позивач вказує на те, що під час укладення Договорів, не надавав й не підписував письмової згоди на опублікування будь-якої інформації щодо нього у Бюро кредитних історій.
Як вбачається з п.4.2.7. кредитного договору №8/2007/8400-К/1502-Н від 30 жовтня 2007 року, підписаного позивачем, зазначено наступне: "Банк має право залучати до співпраці в рамках кредитної програми, згідно з якою кредитується Позичальник, третіх осіб. При цьому Позичальник дає згоду на те, що інформація, що стосується Позичальника та цього договору(включаючи інформацію, надану Позичальником Банку в зв`язку з укладенням цього Договору) стане відома цим третім особам для конфіденційного використання (в тому числі в зв`язку з наданням послуг та продуктів, обробкою даних, статистичною звітністю та управління ризиками, а також для підготовки та направлення Позичальнику комерційних пропозицій). Крім цього, Банк має право надавати інформацію про Позичальника та його заборгованості згідно цього Договору в будь-які бюро кредитних історій, учасником яких є банк, а також страхові компанії з якими у Позичальника укладені відповідні договори страхування, вигодонабувачем є Банк. Надання такої інформації на підставі цього Договору вважається здійсненим за згодою Позичальника.
Встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, оскільки законом не встановлено обов`язкових вимог щодо виду та змісту документу, ОСОБА_1 була надана згода на обробку персональних даних, у тому числі він був проінформований про те, що інформацію для формування його кредитної історії буде передано до Бюро кредитних історій, шляхом підписання кредитного договору №8/2007/8400-К/1502-Н від 30 жовтня 2007 року. 
Доводи апелянта в скарзі про те, що суд першої інстанції не розібрався у тому, з чого складається заборгованість, зазначена на сайті Бюро кредитних історій, що призвело до порушення прав позивача на повагу до його честі та гідності, ділової репутації, внаслідок розміщення явно недостовірної інформації на сайті ТОВ “Українське бюро кредитних історій”, - колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на те, що вони зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі. Позивач ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції на підтвердження позовних вимог не надав належних та допустимих доказів.
Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, врахувавши заявлені позовні вимоги та підстави, на які сторони посилалися в обґрунтування своїх вимог, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  -  ОСОБА_2 — залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2022 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко