ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року	Львів	Справа № 300/1197/22 пров. № А/857/13404/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Шавеля Р.М.,
суддів                                                            Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,
з участю секретаря судового засідання -           Дутки І.Р.,

а також сторін (їх представників):
від апелянта -                                         не з`явився;
від позивача –                                         не з`явився;
від відповідача -                                         не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.04.2022р. в адміністративній справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській обл. Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання дій протиправними та скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу за невиконання рішення суду (суддя суду І інстанції: Чуприна О.В., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 04.04.2022р., м.Івано-Франківськ; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 11.04.2022р.),-

В С Т А Н О В И В:

25.02.2022р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач Головне управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Івано-Франківській обл. звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській обл. Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Іваночка В.Ю. щодо винесення постанови ВП № 67596294 від 15.02.2022р. про накладення штрафу в розмірі 5100 грн.; скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській обл. Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Іваночка В.Ю. ВП № 67596294 від 15.02.2022р. про накладення на ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. штрафу в розмірі 5100 грн. (а.с.1-6, 17).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.04.2022р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській обл. Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Іваночка В.Ю. щодо винесення постанови ВП № 67596294 від 15.02.2022р. про накладення штрафу в розмірі 5100 грн.; скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській обл. Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Іваночка В.Ю. ВП № 67596294 від 15.02.2022р. про накладення на ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. штрафу в розмірі 5100 грн. (а.с.100-108).

Не погодившись із винесеним рішенням суду, його оскаржила особа, яка не брала участі в справі – ОСОБА_1 , який виступає стягувачем у виконавчому провадженні ВП № 67596294.
В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 , покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.113-116).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення суду унеможливлює подальше виконання судового рішення в справі № 0940/2224/18 та є втручанням у право на мирне володіння майном, як це передбачено п.1 ст.1 Першого протоколу, а отже суд вирішив питання про права та інтереси апелянта.
Невиконання судового рішення, яке набуло законної сили, або надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності. За загальним правилом суд не повинен брати до уваги посилання сторони у справі в обґрунтування своєї позиції на фактичні обставини, виникнення яких стало наслідком невиконання такою стороною судового рішення, що набуло законної сили.
Оскільки призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами їх проведення, внесені зміни до ч.2 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 80 відсотків, а потім 70 відсотків грошового забезпечення, не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії; звідси, при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.
Отже, при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір пенсії. Натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке було визначене при її призначенні, є незмінним.
Право апелянта на отримання пенсії в розмірі 85 % відповідного грошового забезпечення не потребує доказування, оскільки встановлене рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.12.2018р. у справі № 0940/2224/18, яке набрало законної сили та яким не обмежено в часі відновлене праве на отримання пенсії у відсотковому розмірі визначеному під час призначення пенсії. В той же час не існує обставин, які дозволяють зменшити відсотковий розмір пенсії.
Викладене підтверджується збереженням розміру пенсії (85 % грошового забезпечення) під час проведення перерахунку пенсії в грудні 2020 року на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.09.2020р. по справі № 300/964/20.
Таким чином, боржник не виконав рішення суду в справі № 0940/2224/18 у повному обсязі, під час перерахунку пенсії з 01.09.2021р. правовідносини щодо врахування розміру пенсії (85 % грошового забезпечення) не змінились, при цьому відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору.
Отже, виконавче провадження ВП № 67596294 за виконавчим листом № 0940/2224/18 відкрито законно і є підстави для здійснення виконавчих дій, в тому числі накладення на боржника штрафу.

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.3 ст.268, ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.12.2018р. у справі № 0940/2224/18 зобов`язано ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. провести з 01.01.2018р. перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів /КМ/ України № 103 від 21.02.2018р. «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», виходячи із розрахунку 85 відсотків грошового забезпечення, та здійснити виплату йому пенсії в розмірі 85 відсотків відповідного грошового забезпечення, із врахуванням раніше виплачених сум (а.с.64).
Зазначене рішення набрало законної сили 22.02.2019р.
15.11.2021р. стягувач ОСОБА_1 звернувся до органу державної виконавчої служби із заявою, в якій просив прийняти до виконання виконавчий лист № 0940/2224/18, виданий Івано-Франківським окружним адміністративним судом 22.09.2020р. (а.с.62-63, 64-65).
Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській обл. Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Іваночко В.Ю. винесено 22.11.2021р. постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 67596294 з виконання виконавчого листа № 0940/2224/18 (у постанові державного виконавця - № 300/2224/18), виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом 22.09.2020р. (а.с.76-77).
Згідно зі змістом п.2 цієї постанови доведено до відома боржника про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів (а.с.75).
У відповідь боржник ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. листом № 0900-0802-5/47110 від 10.12.2021р. проінформувало старшого державного виконавця про те, що після набрання законної сили рішення суду в справі № 0940/2224/18 боржником 28.02.2019р. проведено перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 . Доплату за судовим рішенням за період з 01.01.2018р. по 28.02.2019р. в сумі 16253 грн. 32 грн. виплачено 17.03.2021р. Також фактично виконавче провадження ВП № 67596294 з виконання виконавчого листа № 0940/2224/18 відкрито 22.11.2021р., тобто, після того як ОСОБА_1 в добровільному порядку, до відкриття виконавчого провадження, здійснено перерахунок пенсії та забезпечено її виплату. За таких умов позивач просив на підставі ч.9 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» винести постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с.84-86).
На підтвердження своїх доводів боржник подав протокол перерахунку за пенсійною справою стягувача № ХД18340-Міноборони, оформленого органом пенсійного забезпечення в березні 2019 року, за змістом якого основний розмір пенсії ОСОБА_1 визначений виходячи із 85 % розміру грошового забезпечення (а.с.87), а також розрахунок на доплату (виплату) за період з січня 2018 року по лютий 2019 року в сумі 16253 грн. 32 коп. (а.с.88).
03.01.2022р. стягувач ОСОБА_1 скерував відповідачу заяву, в якому вказав про маніпулятивність тверджень боржника, які не відповідають обставинам провадження. Зокрема, повідомив, що йому з 01.09.2005р. призначена пенсія за вислугу років в розмірі 85 % від грошового забезпечення і в такому розмірі виплачувалася стягувачу до 31.12.2017р. Починаючи з 01.01.2018р., боржником на виконання постанови КМ України № 103 проведено перерахунок пенсії, під час якого зменшено відсотковий розмір пенсії з 85 % до 70 % грошового забезпечення. Надалі рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.12.2018р. у справі № 0940/2224/18 зобов`язано ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. провести з 01.01.2018р. перерахунок пенсії ОСОБА_1 та здійснити виплату останньої в розмірі 85 % відповідного грошового забезпечення, із врахуванням раніше виплачених сум. На виконання цього рішення суду боржником в квітні 2019 року здійснений такий перерахунок у розмірі 85 % суми грошового забезпечення стягувача. У вказаному розмірі виплата проводилася до 31.08.2021р. 
Однак з 01.09.2021р. боржник під час виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2021р. у справі № 300/489/21 без наявних на те підстав припинив виконання рішення суду у справі № 0904/2224/18 та зменшив основний розмір пенсії з 85 % до 70 % значення грошового забезпечення. При цьому, за доводами стягувача, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2021р., на виконання якого боржником з 01.09.2021р. здійснено черговий перерахунок пенсії стягувача, жодним чином не передбачено зміну відсоткового розміру пенсії з 85 % до 70 % грошового забезпечення, а вказане рішення стосувалося виплати перерахованої пенсії з 01.04.2019р. без обмеження її максимальним розміром.
За таких обставин стягувач просив здійснити заходи із примусового виконання рішення суду (а.с.89-91).
До вказаного звернення ОСОБА_1 додав протокол за пенсійною справою ХД-18340 (Міноборони) від 31.12.2017р., згідно якого основний розмір його пенсії обчислений із 85 % грошового забезпечення (а.с.93), а також протокол у вказаній пенсійній справі від 01.09.2021р., в якому такий відсоток визначений в значенні 70 % (а.с.94).
15.02.2022р. державним виконавцем винесено у виконавчому провадженні ВП № 67596294 постанову про накладення на боржника штрафу на користь держави у розмірі 5100 грн., оскільки рішення суду не виконано фактично (а.с.8-9).

Звертаючись до суду із розглядуваним позовом, ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. обґрунтовувало свої вимоги фактичним виконанням рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.12.2018р. у справі № 0940/2224/18. Підтвердженням наведеного позивач вважав розрахунок на доплату від 24.12.2020р. та протокол про перерахунок пенсії з 24.12.2020р. Доплату стягувачу за період з 01.01.2018р. по 28.02.2019р. в сумі 16253 грн. 32 коп. виплачено 17.03.2021р.
У подальшому за іншим рішенням суду у справі № 300/489/21 позивачем з 01.09.2021р. проведено черговий перерахунок пенсії ОСОБА_1 , зокрема, без обмеження пенсії її максимальним розміром, однак із урахуванням 70 % розміру грошового забезпечення, оскільки відбулися фактичні зміни у пенсійній справі стягувача і відповідно правовому регулюванні спірних відносин.
За таких обставин пенсійний орган наголошував на тому, що виконання саме рішення суду від 21.12.2018р. у справі № 0940/2224/18 мало місце до дня (22.11.2021р.) винесення відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 67596294.

Вирішуючи наведений спір та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що боржник в повному обсязі виконав рішення суду по справі № 0940/2224/18; після виконання рішення суду під час перерахунку пенсії з 01.09.2021р. правовідносини щодо врахування розміру пенсії з 85 % грошового забезпечення наповнилися новим додатковим змістом, новими обставинами і правовим регулюванням, останні перестають бути спірними первинним рішенням суду, так як набувають ознак нового публічно-правового спору. У цій ситуації звуження прав стягувача на належний розмір пенсії є відсутніми. Також сформований висновок по справі № 0940/2224/18 про право на перерахунок, обчислення і виплату пенсії за вислугу років у розмірі 85 % відповідних сум грошового забезпечення стосується саме забезпечення, яке визначено у попередній довідці № ХД18340, виданої в березні 2018 року. Правове регулювання щодо перерахунку після 01.03.2018р. пенсій військовослужбовцям, звільненим зі служби до 01.04.2014р. із застосуванням розміру пенсії більше 70 % грошового забезпечення, створює дискримінацію військовослужбовців, які звільнені зі служби після 01.03.2018р.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкових та хибних висновків, з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи, розглядувані правовідносини стосуються оскарження дій державного виконавця щодо винесення про накладення штрафу за невиконання рішення суду, а також скасування такої постанови.
          При цьому ключовим питанням під час вирішення розглядуваного спору є з`ясування поважності причин невиконання боржником судового рішення, від чого безпосередньо залежить правомірність накладення на позивача спірного штрафу.

Розглядувані правовідносини регулюються приписами Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження» та КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно приписів ст.129-1 Конституції суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Пунктом 9 ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Згідно з ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016р. «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч.1 ст.5 цього Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 вказаного Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною 1 ст.18 наведеного Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з п.п.1, 16 ч.3 ст.18 згаданого Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст.63 вказаного Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
Статтею 75 зазначеного Закону установлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи (ч.4 ст.19 згаданого Закону).

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
При цьому, визначальною умовою для накладення зазначеного штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин.
У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Обґрунтовуючи поважність причин невиконання рішення суду, позивач наголошує на тому, що рішення суду в справі № 300/2224/18 щодо перерахунку пенсії позивача, виходячи із розрахунку 85 % грошового забезпечення, фактично виконано з його сторони; через зміни в законодавстві при подальших перерахунках пенсії (на виконання інших судових рішень) застосовувався інший розмір (максимальний - 70 %) грошового забезпечення.

Вказані обставини входять у предмет дослідження під час вирішення судом розглядуваної справи. 

За рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.12.2018р. у справі № 0940/2224/18 зобов`язано ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. провести з 01.01.2018р. перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до постанови КМ України № 103 від 21.02.2018р. «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», виходячи із розрахунку 85 відсотків грошового забезпечення, та здійснити виплату йому пенсії в розмірі 85 відсотків відповідного грошового забезпечення, із врахуванням раніше виплачених сум.
Аналогічні положення зазначені у виконавчому документі – виконавчому листі № 0940/2224/18, який виданий 22.09.2020р.

          Згідно усталеної судової практики, вирішуючи питання про зобов`язання здійснити перерахунок та виплачувати належні платежі, суд, у разі відсутності спору про право особи на отримання спірних пенсій, підвищень, доплат або встановлення такого права в судовому порядку, не має підстав обмежувати орган, відповідальний за здійснення їх перерахунку і виплати, певним часовим проміжком, якщо не відбулося змін у законодавстві.

          Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, визначені приписами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідно до п.«а» ч.1 ст.13 цього Закону (у редакції до 01.10.2011р.) пенсії за вислугу років призначаються, зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.
          Згідно з ч.2 ст.13 вказаного Закону максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.
          Частиною 4 ст.63 наведеного Закону визначено, що усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Законом України № 3668-VI від 08.07.2011р. «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 01.10.2011р., внесено зміни до ч.2 ст.13 Закону № 2262-ХІІ, якими цифри « 90» замінено цифрами « 80» (максимальний розмір пенсії).
У подальшому, Законом України № 1166-VII від 27.03.2014р. «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», який набрав чинності 19.04.2014р., внесено зміни у ч.2 ст.13 Закону № 2262-ХІІ, згідно з якими цифрове значення « 80» замінено цифрами «70» (максимальний розмір пенсії).

          Отже, наведені зміни законодавства мали місце до моменту прийняття рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.12.2018р. у справі № 0940/2224/18, тобто, правове регулювання вказаних відносин станом на 01.09.2021р. не змінилося.

          Стосовно решти причин, на підставі яких пенсійний орган встановив певний часовий проміжком виконання рішення суду в справі № 0940/2224/18, колегія суддів погодитися не може, оскільки в такий спосіб пенсійний орган фактично змінив порядок виконання рішення суду, тобто, відступив від визначеної рішенням суду послідовності та змісту вчинення дій боржником.
          Натомість, у випадку, коли рішення суду є незрозумілим, учасник справи, державний виконавець має право звернутися в порядку ст.254 КАС України із заявою про роз`яснення судового рішення.
          Однак, доказів вжиття таких процесуальних заходів пенсійним орган не представлено під час судового розгляду.
Також позивачем не доведена наявність будь-яких інших рішень судів, прийнятих за участі або стосовно ОСОБА_1 , які б унеможливлювали обчислення його пенсії в розмірі 85 % грошового забезпечення.

Водночас, інші питання застосування норм пенсійного законодавства при подальших перерахунках пенсій за вислугу років (зокрема, на підставі рішень судів), якими обґрунтовані висновки суду першої інстанції, виходять за межі розглядуваного спору.

Додатково колегія суддів підкреслює, що в рамках цієї справи позивач ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. не обґрунтовував свої доводи відсутністю відповідного фінансового забезпечення та непоступленням коштів з бюджету для виплати перерахованих сум на користь стягувача.

Приписами ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

          Отже, державний виконавець під час прийняття рішення про накладення штрафу зобов`язаний пересвідчитися у невиконанні боржником судового рішення без поважних причин.
          В розглядуваному випадку винесенню спірної постанови про накладення штрафу передували дії державного виконавця, спрямовані на з`ясування такої обставини, що призвело до накладення штрафу за обставин здійсненого часткового перерахунку пенсії (до 01.09.2021р.) та встановлення дійсних причин невиконання вимог виконавчого документа в повному обсязі (після 01.09.2021р.).

Враховуючи вищезазначене, виконання судового рішення у справі № 0940/2224/18 зі сторони ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. в частині перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до постанови КМ України № 103 від 21.02.2018р. «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», виходячи із розрахунку 85 відсотків грошового забезпечення, та здійснення виплату йому пенсії в розмірі 85 відсотків відповідного грошового забезпечення, лише до 01.09.2021р., не може вважатися належним виконанням судового рішення.

Постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.
Таким чином, обставини, які повідомив позивач, в своїй сукупності не свідчать про реальну неможливість виконати судове рішення, оскільки відсутність перерахунку пенсії зумовлена власне діями самого позивача.

Згідно зі ст.6 КАС України та ст.17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19.03.1997р. у справі «Горнсбі проти Греції», п.40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi» проти Італії», заява №22774/93, п.66, ECHR 1999-V).
Так, у п.53 цього рішення ЄСПЛ зауважив, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному і вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), № 29439/02, від 26.04.2005р., і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), № 1811/06, від 19.02.2009р.).
Основною функцією судового рішення є відновлення порушених прав позивача (стягувача). Заради цього відновлення Держава визначає пріоритет інтересів постраждалої сторони - стягувача, порушені права якої було визнано та поновлено судом і видано відповідний виконавчий документ.
Таким чином, ураховуючи процес поновлення порушених прав позивача (стягувача) шляхом видачі відповідного виконавчого документу, законодавством у сфері примусового виконання рішень встановлений найвищий пріоритет прав стягувача у виконавчому провадженні у порівнянні з колом прав боржника.
Принцип «res judicata» (принцип обов`язковості судового рішення) покладає на боржника обов`язок виконання судового рішення, яке набрало законної сили, не очікуючи відповідних дій державного виконавця.
У силу зазначеного правового принципу саме боржник повинен проявити достатню розумність і обачність для того, щоб уникнути негативних наслідків, пов`язаних із невиконанням судового рішення.

Таким чином, позивач не вживав залежні від нього заходи для виконання рішення суду в повному обсязі, тобто, не проявив достатньої розумності та обачності для того, щоб уникнути негативних наслідків, пов`язаних із невиконанням судового рішення.

Відтак, часткове виконання судового рішення відбулось із залежних від позивача причин, які не можна вважати поважними у розумінні ст.ст.63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», що не виключає можливості накладення штрафу на боржника.
Враховуючи, що позивачем не виконано рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.12.2018р. у справі № 0940/2224/18 в повному обсязі без поважних причин, колегія суддів приходить до висновку про те, що постанова про накладення штрафу за невиконання рішення суду є обґрунтованою і такою, що не підлягає скасуванню.

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що останній не підлягає до задоволення.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що призвело до помилкового вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на результат апеляційного розгляду (в задоволенні позовних вимог відмовлено) понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви не підлягають відшкодуванню позивачу ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.310, ч.2 ст.313, п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.04.2022р. в адміністративній справі № 300/1197/22 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській обл. Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання дій протиправними та скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу за невиконання рішення суду, - відмовити.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви не підлягають відшкодуванню позивачу Головному управлінню Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Дата складання повного тексту судового рішення: 06.10.2022р.