П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_____________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

20 грудня 2022 р. Категорія 106000000	м.Одеса	Справа № 420/13642/22	
Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.
час і місце ухвалення: не зазначено, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:  Семенюка Г.В.
суддів: Домусчі С.Д. ,  Шляхтицького О.І. 

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язати вчинити дії, -

встановиВ:

          Позивач, звернувся до суду з повторною позовною заявою на виконання ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 03.10.2022 року в якій просив суд:
1. Визвати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо застосування січня 2008 року як місяця за яким починаються обчислення індексу споживчих цін.(базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно;
2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію Грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року в сумі 72567,09 гривень з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів;
3. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.032018 по 27.082019 включно у фіксованому розмірі 3970,75 гривень в місяць відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078;
4. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у фіксованому розмірі 3970,75 гривень в місяць за період з 01.03.2018 по 27.08.2019 включно в сумі 70934,47 гривень відповідно до приписів абзаців 3, 4, б пункту 5 «Порядку проведення Індексації грошових доходів населення», затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078  з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.
          Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2022 року відмовлено у відкритті провадження у справі №420/13642/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язати вчинити дії.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи у відкриті провадження, суд першої інстанції не врахував, що у справі №420/17346/21 судами не досліджувалось питання який базовий місяць має бути застосовано в період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року, розмір підвищення грошового забезпечення позивача в березні 2018 року в порівнянні з лютим 2018 року, сума індексації, яка припадає на березень 2018 року та фіксована величина індексації грошового забезпечення.
На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:
Судом першої інстанції встановлено, що підставою звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом є застосування відповідачем при обчисленні індексації грошового забезпечення позивача серпня 2015 року як базового місяця та не застосування січня 2008 року як базового при обчисленні індексації грошового забезпечення в період з 01.12.2015 року по 28.02.2018  та не застосування відповідачем при обчисленні індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.03.2018 по 27.08.2019 щомісячної фіксованої індексації, відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.
Предметом розгляду справи № 420/17346/21 було застосування відповідачем при обчисленні індексації грошового забезпечення позивача серпня 2015 року як базового місяця та не застосування січня 2008 року як базового при обчисленні індексації грошового забезпечення в період з 01.12.2015 року по 28.02.2018  та не застосування відповідачем при обчисленні індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.03.2018 по 27.08.2019 щомісячної фіксованої індексації, відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.
25.11.2021 року Одеським окружним адміністративним судом прийнято рішення по справі №420/17346/21, залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2022, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено повністю. 
Ухвалою Верховного Суду від 01.08.2022 року відмовлено у відкритті провадження у справі №420/17346/21 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.11.2021 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2022 року.
При цьому, підставою прийняття такого рішення у справі №420/17346/21 було те, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року у справі №420/159/20 набрало законної сили 20.01.2021, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним, та що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.
Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позивач повторно звернувся до суду в порядку адміністративного судочинства з позовом до того ж відповідача з тим самим предметом і з тих самих підстав, щодо якого у провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №420/17346/21.
При цьому, щодо посилань позивача на постанову Верховного Суду від 21.09.2022 у справі №420/18920/21 суд зазначив, що така постанова не підлягає застосуванню у даній справі при вирішенні питання наявності підстав для відкриття провадження у справі, оскільки Верховним Судом у такій постанові було встановлено, що предметом позову у справі №420/18920/21 є саме питання розрахунку індексації грошового забезпечення, зокрема з визначенням грудня 2015 року як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення позивача та що вказане не було предметом правової оцінки сумами ні у справі № 420/3185/20, ні у справі № 420/10461/20.
Проте, у справі №420/159/20 ОСОБА_1 заявлялись вимоги до військової частини НОМЕР_1 про стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року з урахуванням січня 2008 року як базового місяця в сумі 85811,33 грн. з урахуванням відрахувань.
Тобто, предметом розгляду справи №420/159/20 було в тому числі застосування при обчисленні індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 січня 2008 року як базового.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч.3 ст.3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Частиною 1 ст. 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Відповідно до ст.14 КАС України судові рішення, які набрали законної сили, обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
За приписами ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до  ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за  КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Частиною 1  статті 383 КАС України  встановлено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми  КАС України  мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у  КАС України  спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому  КАС України  (ст.ст.  382,  383 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, зобов`язання вчинити дії на виконання іншого судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.
Вказана позиція узгоджується з позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 11 лютого 2021 року по справі № 420/5234/19 та від 19 травня 2022 року у справі № 540/3410/20.
Частиною 5  статті 242 КАС України  встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 1  ст. 171 КАС України  суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями  160,  161,  172  цього  Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 09.10.2018 у справі №809/487/18, від 13.07.2020 у справі №620/3960/19.
Окрім цього, колегія суддів зазначає, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. 
Відповідно до п. 1, 2 ч.1  ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі якщо: позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства; у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявлені позивачем у даній справі позовні вимоги не можуть бути предметом розгляду в порядку позовного провадження.
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2022 року по справі № 420/13642/22, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.  

         суддя-доповідач 	 	Семенюк Г.В.	
         судді	    	Домусчі С.Д.    Шляхтицький О.І.