ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6759/22 Справа № 210/6342/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року                                                                 м.Кривий Ріг
справа № 210/6342/21 
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді Остапенко В.О.,
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
сторони:
позивач ОСОБА_1 
відповідач  ОСОБА_2 

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2022 року, яке ухвалено суддею Сільченко В.Є. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні, 

       УСТАНОВИВ:        

В листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації від частки вартості майна.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 15 серпня 1987 року між сторонами було укладено шлюб, який було зареєстровано у Жовтневому відділі актів цивільного стану м. Кривого Рогу, про що зроблено актовий запис за № 837, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 від 28.04.2015 року, шлюб між сторонами розірвано, про що 28.04.2015 року зроблено відповідний актовий запис за № 27.
Сторони в шлюбі фактично перебували 28 років, за цей період ними було придбана квартира АДРЕСА_1 та автомобіль марки PEUGEOT BOXER, 2009 року випуску, колір білий, реєстраційний державний номер НОМЕР_3 .
Зазначене майно, відповідно до рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2018 року, поділено між сторонами шляхом визнання часток у спільній сумісній власності.
На час розгляду вищезазначеної справи, суд відхилив доводи відповідача викладені в наданому до суду запереченні щодо способу поділу спірного автомобіля шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі частки вартості автомобіля на час його придбання, оскільки згоди на такий спосіб поділу спільного майна подружжя не надано позивачем. Також, в даному випадку, суд враховує відсутність будь-яких доказів внесення відповідачем відповідних грошових сум на депозитний рахунок суду, що, в даному випадку, у згідно вимог законодавства є обов`язковими умовами для запропонованого відповідачем способу розподілу спірного майна.
В даному випадку позивач звертається до суду з вимогами щодо стягнення частки від вартості транспортного засобу, так як з часу винесення Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області рішення від 23 січня 2018 року, відповідач не надає своєї згоди на реєстрацію прав власності за ОСОБА_1 на транспортний засіб, право на яке визнане судом, щодо спільного користування автомобілем теж заперечує, відповідно фактичне виконання рішення суду так і не настало, а вартість майна втрачається внаслідок його експлуатації.
На підставі наведеного вище позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  компенсацію вартості майна 1/2 частки автомобіля марки PEUGEOT BOXER, 2009 року випуску, колір білий, реєстраційний державний номер НОМЕР_3 , в розмірі 116 357 гривен та припинити право  ОСОБА_1  на 1/2 частку права власності на автомобіль марки PEUGEOT BOXER, 2009 року випуску, колір білий, реєстраційний державний номер НОМЕР_3 , визнане згідно рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.01.2018 року по справі № 210/5886/15-ц. 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2022 року позов задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  компенсацію вартості майна 1/2 частки автомобіля марки PEUGEOT BOXER, 2009 року випуску, колір білий, реєстраційний державний номер НОМЕР_3 , в розмірі 116 357 грн. та припинено право ОСОБА_3 на 1/2 частку права власності на автомобіль марки PEUGEOT BOXER, 2009 року випуску, колір білий, реєстраційний державний номер НОМЕР_3 , визнане згідно рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.01.2018 року по справі № 210/5886/15-ц.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 163,57 грн.
В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції, шляхом зменшення суми грошової компенсації, стягнутої з відповідач на користь позивача з 116 357 грн. до 58 534,92 грн. посилаючись на те, що він не отримував позовної заяви, не знав про наявність даного спору та не міг надати суду докази по справі. Зауважує на тому, що у висновку суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_4 невірно визначена ринкова вартість спірного автомобіля, оскільки невірно вказано рік його випуску, замість 2008 року вказаний 2009 рік. При цьому, відповідно до висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження № 102/22 від 01.09.2022 року ринкова вартість спірного автомобіля становить 117 069,84 грн. 
Зауважує на тому, що при здійсненні зазначеного вище експертного дослідження спірного автомобіля він був ретельно оглянутий за участі представника позивача, був врахований фактичний пробіг автомобіля, його технічний стан і рік випуску автомобіля – 2008 рік. 
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Як установлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 15 серпня 1987 року між сторонами було укладено шлюб, який було зареєстровано у Жовтневому відділі актів цивільного стану м. Кривого Рогу, про що зроблено актовий запис за № 837, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 від 28.04.2015 року, шлюб між сторонами розірвано, про що 28.04.2015 року зроблено відповідний актовий запис за № 27.
За час перебування позивача та відповідача у шлюбі, ними придбано у власність автомобіль марки PEUGEOT моделі BOXER, 2009 року випуску білого кольору, реєстраційний державний номер НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_4 .
Відповідно до рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2018 року, за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частку автомобіля PEUGEOTBOXER, 2009 р.в., білого кольору реєстраційний державний номер НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_4 .
Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки від 28.10.2021 року ринкова вартість автомобіля марки PEUGEOT моделі BOXER, 2009 року випуску білого кольору, реєстраційний державний номер НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_4 , складає 232715 грн.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача про стягнення грошової компенсації від частки вартості майна, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації від частки вартості майна.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації від частки вартості майна, однак не може погодитись із визначеним судом першої інстанції розміром компенсації, з огляду на наступне.
Виходячи з положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина четверта статті 41 Конституції України, частина перша статті 321 ЦК України).
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина друга статті 356 ЦК України).
Відповідно до статей 316-319, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складають права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на розсуд власника, якщо такі дії не суперечать закону. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власність зобов`язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні інакше як у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Співвласнику надається право самостійно розпоряджатися своєю часткою у спільній частковій власності. Однією з правових форм такого розпорядження є право співвласника на виділ у натурі частки із спільного майна.
Правовідносини, в яких позивач просить припинити своє право власності у спільному майні з виплатою компенсації за своє право на частку в майні регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.
Статтею 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Тлумачення частини третьої статті 358 ЦК України свідчить, що право співвласника на компенсацію може виникати як в разі повної неможливості задоволення вимог співвласника на одержання у користування частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (наприклад, частка співвласника в спільній частковій власності є незначною і надання йому її у володіння та користування неможливо), так і в тому випадку, якщо співвласнику надається у володіння і користування частина майна, яка є меншою за його частку в праві спільної часткової власності.
Випадки, коли співвласник майна у порядку поділу спільного, часткового майна бажає отримати за належну йому частку в спільному майні, шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно, врегульовані статтею 364 ЦК України.
Виходячи з аналізу зазначеної норми у взаємозв`язку з положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 316, 317, 319, 358, 361 ЦК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що передбачене частиною другою статті 364 ЦК України право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки у майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду справи судом.
У постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року в справі № 6-2925цс15 зроблено висновок, що з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.
Такі правові висновки Верховного Суду України щодо застосування інституту виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності, підтримано Касаційним Цивільним Судом у складі Верховного Суду - зокрема, у постановах від 19 червня 2019 року у справі № 752/10312/14-ц, провадження № 61-19505св18, від 03 березня 2020 року у справі № 748/2803/16-ц, провадження № 61-41895св18, від 29 березня 2021 року у справі № 759/2791/17, провадження № 61-15848св20, і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від них.
При цьому, ст. 364 ЦК України передбачено, що обов`язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки і не передбачається обов`язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ.
Спірний автомобіль є неподільною річчю, оскільки виділити в натурі будь-яку його частку неможливо. Позивач згодна на отримання компенсації за його частку та перебування автомобіля у володінні відповідача.
Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Як було встановлено та сторонами не заперечується, позивач не має доступу до автомобіля та можливості користуватися ним, оскільки спірним автомобілем користується відповідач. Тому вірними є висновки суду першої інстанції, щодо стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості своєї частки у праві спільної сумісної власності і, як наслідок, припинення її права власності на спірний автомобіль.
При цьому колегія суддів не може погодитись із визначеним судом першої інстанції розміром матеріальної компенсації, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, з огляду на наступне.
Так, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.
Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11).
Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Позивач, заявляючи вимогу про стягнення грошової компенсації вартості її частки (Ѕ частина) у спільній частковій власності, визначилася з її розміром у сумі – 116 357 грн., виходячи з вартості спірного автомобіля – 232 715 грн.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що дійсна вартість спірного автомобіля, станом на 01 вересня 2022 року, становить 117 069,84 грн. При цьому, на підтвердження вказаних обставин, відповідачем надано висновок експертного транспортно-товарознавчого дослідження № 102/22 по визначенню ринкової вартості спірного автомобіля.
Відповідач по справі просить прийняти до уваги вказаний доказ по справі з посиланням на те, що він не був повідомлений про розгляд справи, тому був позбавлений можливості надати вказаний доказ суду першої інстанції, тому колегія суддів вважає за необхідне прийняти вказаний доказ, оскільки матеріали справи не місять доказів належного повідомлення відповідачам про розгляд справи. 
Як вбачається з висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження № 102/22 по визначенню ринкової вартості спірного автомобіля, проведеного судовим експертом Рейнюком О.В. на замовлення відповідача, вартість спірного автомобіля складає 149 977 грн. 17 коп., при цьому спірний автомобіль він був оглянутий за участі представника позивача, був врахований фактичний пробіг автомобіля, його технічний стан і рік випуску автомобіля – 2008 рік, в той час як у висновку про вартість об`єкта оцінки від 28.10.2021 року зазначена ринкова вартість автомобіля марки PEUGEOT моделі BOXER, 2009 року випуску білого кольору, реєстраційний державний номер НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_4 , яка 232715 грн. без його огляду та врахування його технічний стану. 
При цьому, позивачем по справі суду апеляційної інстанції не надано доказів на спростування вказаного висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження. 
Оцінюючи надані висновки про вартість автомобіля, суд апеляційної інстанції враховує те, що за висновком про вартість об`єкта оцінки від 28.10.2021 року визначення ринкової вартості транспортного засобу проводилось без врахування технічного стану, без огляду транспортного засобу, тоді як за висновком експертного транспортно-товарознавчого дослідження № 102/22 об`єктом дослідження був сам транспортний засіб. 
Оскільки суд з власної ініціативи не може збирати докази, тому твердження в апеляційній скарзі відповідача про те, що саме з суми визначеної висновком експертного транспортно-товарознавчого дослідження № 102/22 повинна бути стягнута 1/2 частка вартості автомобіля у розмірі 58 534 грн. 92 коп., заслуговують на увагу, оскільки за цим висновком визначення вартості автомобіля було проведено з урахуванням технічного огляду автомобіля, який давав змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані транспортного засобу, його комплектність, укомплектованість, технічний стан, обсяг і характер пошкоджень, пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Даний висновок складено за формою і змістом відповідає вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, вважає, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору щодо розміру грошової компенсації є помилковими.
Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначеного судом першої інстанції розміру грошової компенсації 1/2 частки вартості автомобіля із зменшенням цього розміру з 116 357 грн. до 58 534 грн. 92 коп. 
З урахуванням наведеного, підлягає зміні рішення суду в частині стягнення судового збору.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судовий витрат.
За подання позовної заяви ОСОБА_1 сплачено 1 163,57 грн.
Позовні вимоги майнового характеру колегією суддів задоволено частково на суму 58 534 грн. 92 коп., тому з відповідача на користь позивача підлягав стягненню судовий збір в розмірі 585 грн. 34 коп.
Апеляційна скарга ОСОБА_2 частково задоволена, тому з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1 745 грн. 50 коп.
Крім того, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню витрати за складання висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження № 102/22 в розмірі 4 000 грн.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне відмовити в стягненні з позивача на користь відповідача вартості поштових витрат на виклик позивача для здійснення експертного дослідження, оскільки надані відповідачем квитанції не містять відомостей щодо адреси вказаного направлення.
Крім того, оскільки апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 6 000 грн., розмір яких підтверджено Договором про надання правничої допомоги від 10.08.2022 року та розрахунком вартості правничої допомоги, відповідно до якого відповідачу було надано наступний обсяг правничої допомоги: первинний прийом та консультація, вивчення та правовий аналіз оскаржуваного рішення та складання апеляційної скарги.
Оскільки дія оскаржуваного рішення була зупинена ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 вересня 2022 року, та у зв`язку із зміною рішення суду першої інстанції, необхідно поновити його дію в редакції цієї постанови.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2022 року змінити в частині визначеного судом розміру компенсації 1/2 частки автомобіля марки PEUGEOT BOXER, 2009 року випуску, колір білий, реєстраційний державний номер НОМЕР_3 , що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , зменшивши цей розмір з 116 357 грн. до 58 534 (п`ятдесят вісім тисяч п`ятсот тридцять чотири) грн. 92 коп.
Рішення суду змінити в частині стягнутого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору, зменшивши це розмір з 1163 грн. 57 коп. до 585 (п`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 34 коп.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 745 (одна тисяча сімсот сорок п`ять) грн. 50 коп., витрати за складання висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження № 102/22 в розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. та витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 6 000 (шість тисяч) грн.
Поновити дію рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2022 року в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 02 листопада 2021 року.

Головуючий:

Судді: