ПОСТАНОВА 
Іменем України

29 листопада 2022 року                                                         м. Кропивницький

справа № 392/1816/19
провадження № 22-ц/4809/1029/22 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),
судді - Головань А.М., Письменний О. А.,
за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н. В.,
учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 ;
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 11 липня 2022 року (суддя Кавун Т.В.),-

В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позових вимог
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. В порядку поділу майна, що є об`єктами права спільної сумісної власності, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила:
- визнати за нею право спільної сумісної власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями та земельною ділянкою, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати за ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями та земельною ділянкою, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію різниці 1/2 частки вантажного автомобіля марки ГАЗ-53 д.н.з. державний номер НОМЕР_1 , 1985 року випуску, вартістю 56 770 грн, в розмірі 28 385 грн, залишивши у власність відповідачу вантажний автомобіль.
А також визнати за нею право спільної сумісної власності на наступне майно:
-сушилку для бджолиного пилка, вартістю 4200 грн; 
-бджолині вулики «лежаки» в кількості 13 шт, на 24 рамки, загальною вартістю 8450 грн; 
-бджолині вулики «корпусні» в кількості 10 шт на 18 рамок, загальною вартістю 4500 грн; 
-бджолині вулики «корпусні» в кількості 8 шт на 16 рамок, загальною вартістю 3600 грн; 
-бджолосім`ю "Карпатська" в кількості 23 шт, вартістю 17250 грн; 
-дві морозильні камери, вартістю 14000; 
-мотоблок, вартістю 11 140 грн; 
-пральну машину "Gorenje", вартістю 10 000 грн; 
-15 складометрів пиляних дров метровки, вартістю 10500 грн; 
-кухонну стінку, вартістю 2500 грн; 
-два дивани, вартістю 14000 грн; 
-двоспальне ліжко, вартістю 6500 грн; 
-трюмо-комод, вартістю 1500 грн; 
-супутникову антену з тюнером, вартістю 700 грн; 
-бджолині рамки з сотами в кількості 150 шт, вартістю 3450 грн;
-бджолині рамки в кількості 150 шт, вартістю 1200 грн; 
-бджолині пилковловлювачі в кількості 25 шт, вартістю 1500 грн; 
-бджолині кормушки в кількості 25 шт, вартістю 1500 грн; 
-15 індиків, вартістю 4500 грн; 
-50 курей, вартістю 2500 грн, а всього на суму 123740 грн.

Також визнати за ОСОБА_2 право спільної власності на майно: 
-шуруповерт, вартістю 1600 грн; 
-медогонку ручну на 2 рамки, вартістю 2000 грн; 
-200 кг бджолиного пилка, вартістю 18000грн; 
-бджолині вулики лежаки в кількості 12 шт на 24 рамки, вартістю 7800 грн; -
-бджолині вулики кропусні в кількості 10 шт на 18 рамок, вартістю 4500 грн; -
-бджолині вулики корпусні в кількості 7 шт на 16 рамок, вартістю 3150 грн, 
-- бджолосім`ю "Карпатську" в кількості 22 шт, вартістю 16500 грн; 
-бензопилу "Дніпро", вартістю 3000 грн; 
-бензокосу, вартістю 1500 грн; 
-холодильник "Самсунг", вартістю 10 000 грн; 
-бетономішалку, вартістю 3500 грн; велосипед дорослий, вартістю 3000 грн; -
-телевізор "Самсунг" з діагоналлю 32, вартістю 7000 грн; 
-15 складометрів рубаних дров, вартістю 7500 грн; 
-три тумбочки, вартістю 3600 грн; 
-двоярусне ліжко, вартістю 7500 грн; 
-пневматичну гвинтівку, вартістю 4813 грн; 
-бджолині рамки з сотами в кількості 150 шт, вартістю 3450 грн; 
-бджолині рамки в кількості 150 шт, вартістю 1200 грн; 
-бджолині пилковловлювачі в кількості 25 шт, вартістю 1500 грн; 
-бджолині кормушки в кількості 20 шт, вартістю 1400 грн;
-15 індиків, вартістю 4500 грн; 
-50 курей, вартістю 2500 грн. Всього на суму 119 513 грн (а.с.110-112 том 1).
В обґрунтування позовних вимог вказала, що рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2019 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Фактично сторони припинили проживати однією сім`єю з лютого 2019 року.
В період шлюбу та до моменту фактичного припинення шлюбних відносин, ведення спільного господарства за її кошти було набуто спірне майно щодо якого і просить суд здійснити поділ.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовні вимоги не визнав посилаючись на те, що позивачем не надано до суду жодного доказу придбання майна, яке вказано в позові, в період шлюбу (а.с.84 том 1). 
Представником відповідача подано клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 9000 гривень. До даного клопотання долучено розрахунок витрат на правову допомогу адвоката (попередній) та квитанція (а.с.88-90 том 1).
Короткий зміст рішення суду
Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 11 липня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено; стягнуто з позивача на користь відповідача витрати, понесені на професійну правничу допомогу в сумі 9000,00 грн.
       Відмовляючи в задоволенні позову суд дійшов висновку, що позивачем не доведені позовні вимоги.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погодившись із рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 11 липня 2022 року ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. 
Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. В порядку поділу спільного майна подружжя:
-визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , 28 385,00 грн компенсації вартості 1/2 частки автомобіля ГАЗ-53, 1985 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .
Вказує, що судом першої інстанції під час вирішення питання щодо поділу будинку невірно застосовано норми матеріального права, оскільки право власності на спірний будинок набуте подружжям до набрання чинності ЦК України та ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, з дотриманням установленого порядку набуття, однак без державної реєстрації. А тому слід вважати, що право власності на нерухоме майно виникло та набуто в установленому законом порядку.
Відмову про задоволення судом позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості 1/2 частки вантажного автомобіля вважає незаконною та необґрунтованою, виходячи з наступного.
Право власності на вантажний автомобіль зареєстровано за ОСОБА_2 11.11.2016, що підтверджується інформацією, наданою Територіальним сервісним центром МВС 3544 в Кіровоградській області. 17.08.2019 у зв`язку з переобладнанням автомобіля ГАЗ-53, державний номер НОМЕР_1 (збільшення висоти бортів) та з метою приведення такого переобладнання у відповідності до вимог чинного законодавства, проведено перереєстрацію транспортного засобу за ОСОБА_2 , про що Територіальним сервісним центром № 3541, 17.08.2019 видано нове свідоцтво НОМЕР_2 .
Після звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, відповідач без згоди позивача 01.11.2019 відчужив автомобіль ГАЗ-53, державний номер НОМЕР_1 , а кошти витратив на власні потреби.
На думку позивача, враховуючи хронологію подій, відповідач навмисно продав спільний автомобіль без її відома до винесення судом рішення про розірвання шлюбу, з метою виключення його зі складу об`єктів майна, що підлягає поділу.
Акцентує увагу, що не отримувала жодних коштів від продажу автомобіля, а про його відчуження дізналась лише в суді.
Тому вважає, що з відповідача на її користь підлягає стягненню компенсація вартості Ѕ частки автомобіля в розмірі 28 385, 00 грн.
Щодо стягнення судом витрат на правничу допомогу в розмірі 9 000 гривень, скаржниця зазначає наступне. Судом не було досліджено умови договору про надання правничої допомоги, зокрема, щодо встановленої між ОСОБА_2 та адвокатом Тимченком С.В. вартості послуг, наданих у Маловисківському районному суді Кіровоградської області, щодо форми та розміру гонорару адвоката за надання правничої допомоги, порядку його обчислення; в квитанції № 3 від 27.01.2020 не вказано, що вона видана на підтвердження виконання договору про надання правничої допомоги № 3 від 27.01.2020; зі змісту попереднього розрахунку витрат на правову допомогу адвоката від 27.01.2020 також не зрозуміло на підставі якого договору його було проведено. Вважає, що суд неналежним чином дослідив зібрані у справі докази на підтвердження розміру понесених позивачем витрат та професійну правничу допомогу.
В зв`язку з чим просить оскаржуване рішення скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити її вимоги викладені в прохальній частині апеляційної скарги.
       У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що позивачка не надала до суду жодного доказу придбання будинку в період шлюбу. При цьому, відповідно до вимог Цивільного кодексу України, який діяв на час виникнення правовідносин і який діє на даний час, договір купівлі-продажу житлового будинку має містити нотаріальне посвідчення та державну реєстрацію. Спірний будинок сторони не купували у період шлюбу. Даний будинок у минулому належав родичам відповідача і після їх смерті ОСОБА_3 безкоштовно вселилися в цей будинок та проживали у ньому до моменту припинення сімейних відносин, а саме до 22 грудня 2019 року. Щодо поділу спільного автомобіля зазначає, що його було продано в період зареєстрованого шлюбу та в період спільного проживання з позивачкою, а виручені від продажу автомобіля кошти позивачка ОСОБА_1 забрала собі та витратила на власний розсуд, відтак відповідач не повинен сплачувати компенсацію за проданий автомобіль. Виручені від продажу кошти розподілені між сторонами ще в період перебування у зареєстрованому шлюбі (а.с.49 том 2).
Рух справи в суді апеляційної інстанції
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подана 23 серпня 2022 року.
Ухвалою суду від 23 серпня 2022 року витребувано з Маловисківського районного суду Кіровоградської області матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
20 вересня 2022 року ухвалою суду відкрито провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву.
30 вересня 2022 року закінчено підготовчі дії, справу призначено до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на 16 листопада 2022 року, про що постановлено відповідну ухвалу.
В судовому засіданні 16 листопада 2022 року оголошено перерву у справі до 29 листопада 2022 року.
Ухвалою суду від 29 листопада 2022 року продовжено строк розгляду справи на п`ятнадцять днів. 
Обставини справи, встановлені судами
03.04.1982 між сторонами було укладено шлюб, згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 (а.с.12 том 1).
Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 22.11.2019 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Рішення суду набрало законної сили 24.12.2019 року.
Відповідно до інформації Маловисківської міської ради від 19.11.2019, згідно погосподарської книги №4 Маловисківської міської ради по селу Первомайське, ОСОБА_2 проживає на правах голови домогосподарства та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до складу сім`ї входить дружина - ОСОБА_1 . Право власності на дане домоволодіння не оформлено (а.с.14 том 1).
За довідкою, виданою виконавчим комітетом Маловисківської міської ради від 28.07.2021 року, згідно записів особових рахунків погосподарських книг за 1991-2020 роки рахується житловий будинок з господарськими будівлями, 1960 року забудови, який розташований за адресою по АДРЕСА_1 , де головою домогосподарства значиться ОСОБА_2 , членом домогосподарства - ОСОБА_1 (а.с.208 том 1).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, станом на 13.11.2019 року відомості в реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні (а.с.15 том 1).
Відповідно до інформації наданої Обласним комунальним підприємством "Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" за № 366 від 26.11.2019 року, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстровано (а.с.23 том 1).
Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль ГАЗ 53 державний номер НОМЕР_1 , 1985 року випуску, зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с.50 том 1).
Відповідно до інформації наданої Територіальним сервісним центром №3544 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Кіровоградській області за № 31/11/3544-342 від 10.09.2020 року, виходить, що 17.08.2019 року проведено перереєстрацію транспортного засобу ГАЗ 53 державний номерний знак НОМЕР_1 за ОСОБА_2 , 01.11.2019 року даний транспортний засіб перереєстровано на іншу особу.
З інформації наданої Територіальним сервісним центром № 3544 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Кіровоградській області за № 31/11/3544-194 від 05.03.2021 року, вбачається, що 01.11.2019 року транспортний засіб ГАЗ 53, 1985 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , перереєстровано на нового власника за договором купівлі-продажу.
Згідно звіту № 379/11 про оцінку транспортного засобу, складеного 30 листопада 2019 року ТОВ НДКП «Пектораль» ринкова вартість самоскида на шассі ГАЗ 53, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 на дату оцінки складає 56770 грн 00 коп. (а.с.47-49 том 1.) 
Узагальнені доводи і заперечення учасників справи
У судовому засіданні 29 листопада 2022 року представник позивача підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги, просила її задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи, повідомлений належним чином (а.с.63 том 2). Представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу просив суд розглянути справу у відсутність даної сторони та його представника (а.с.49 том 2).
За положеннями статті 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступного. 
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення, застосовані норми права
За статтею 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Спірні правовідносини виникли, у зв`язку з поділом спільного майна подружжя.
Позивач оскаржила судове рішення лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог, що стосувались транспортного засобу та житлового будинку. Також не погодилась з розподілом судових витрат, зокрема, правничої допомоги. Представник позивача підтвердила межі оскарження в суді апеляційної інстанції.
При перегляді судового рішення за наслідками апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з наступного.
Засади шлюбу, а також правовідносини, які виникають із особистих немайнових та майнових прав та обов`язків подружжя, визначаються нормами СК України. 
За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб; у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. 

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.
Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
В порядку частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.
Автомобіль є цінною річчю, а тому його продаж може здійснюватись за письмової згоди другого з подружжя.
Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.
У відповідності до пункту третього частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.
За змістом статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. 
Один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.
Стосовно спірного автомобіля, його продажу та стягнення компенсації, виходить наступне. Сторона позивача наполягає, що про продаж транспортного засобу дізналася лише в суді, відповідач навмисно здійснив продаж без її відома до розірвання шлюбу, з метою виключення його зі складу об`єктів майна, що підлягає поділу. ОСОБА_2 обґрунтовує, що транспорт проданий в період зареєстрованого шлюбу, тобто спільного проживання з позивачкою, а виручені від продажу автомобіля кошти ОСОБА_1 забрала собі та витратила на власний розсуд.
Згідно вищевказаних норм права факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї доводить той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.
Тобто повноваження довести, що кошти були витрачені в інтересах сім`ї, в даній справі повинен відповідач. 
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Надається оцінка як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивується відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). 
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя та четверта статті 12 ЦПК України). 
Обсяг доказів відповідача зводиться лише до власних пояснень, позиція позивача протилежна, заперечується.
Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 22.11.2019 р. шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (справа №392/1553/19). Судовим рішенням встановлено, що шлюбні відносини припинені з 2014 року (а.с.114 том 1). 01.11.2019 ОСОБА_2 відчужив автомобіля ГАЗ-53, державний номер НОМЕР_1 .
Звернута увага на пояснення свідків, які не вказували на обставини продажу автомобіля чи витрат коштів з його продажу. Донька сторін ОСОБА_4 лише пояснила, що за її кошти придбано транспорт для батьків, суд розуміє це як в дар, бо права на зазначене майно дана особа не заявляла.
Оскільки вищевказаний автомобіль, який є спільним сумісним майном подружжя, відчужено ОСОБА_2  без згоди дружини, що встановлено судом, а доказів використання виручених коштів в інтересах сім`ї, матеріали справи не містять. Тому, апеляційний суд на підставі досліджених доказів дійшов висновку про стягнення в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя з відповідача на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля ГАЗ-53, 1985 року випуску, державний номер НОМЕР_1 в сумі 28 385,00 грн.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Сума компенсації визначена на підставі звіту про оцінку транспортного засобу №379/11 від 30.11.2019, здійсненого ТОВ НДКП «Пектораль» (т. 1 а.с. 47-49). Сторона відповідача заперечення щодо даного доказу не виказувала, альтернативного доказу щодо вартості транспорту, не надала.

Доводи апеляційної скарги з приводу поділу і визнання права власності на житловий будинок, надвірні будівлі, земельну ділянку не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Позивач в обґрунтування даної вимоги вказує, що з 03.04.1982 з ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, в цей час спільно у 1991 році придбали житловий будинок АДРЕСА_1 . 
Згідно довідки виконавчого комітету Маловисківської міської ради Кіровоградської області №142 від 28 липня 2021 (т. 1 а.с. 208) виходить, що по записам особистих рахунків погосподарських книг за 1991-2020 роки рахується житловий будинок з господарськими будівлями, 1960 року забудови, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де головою домогосподарства числиться ОСОБА_2 , членом домогосподарства - ОСОБА_1 . Інформація про реєстрацію права власності на нерухоме майно відсутня.
Маловисківською міською радою листом від 19.11.2019 року, надана інформація, що згідно погосподарської книги №4 (а.с.209-213 том 1) ОСОБА_2 проживає на правах голови домогосподарства та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до складу сім`ї входить дружина - ОСОБА_1 . Право власності на дане домоволодіння не оформлено. За даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, станом на 13.11.2019 року відомості в реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні. А за інформацією Обласного комунального підприємства "Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" за № 366 від 26.11.2019 року, право власності на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстровано.
       Таким чином виходить, що майно яке позивач бажає поділити з визнанням відповідно собі та відповідачу права власності по Ѕ частці з надвірними будівлями та земельною ділянкою, є не зареєстрованим та таким, що не набуло офіційного визнання і підтвердження державою його набуття. 
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.
Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.
Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність).
Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.
Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).
Технічний паспорт на спірний будинок суду не надано, як вказала адвокат позивача, такий документ не виготовлявся.
Суд першої ін4станції, відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про поділ спірного будинку дійшов висновку, що оскільки право власності на будинок не набуто сторонами у справі, в спосіб, передбачений чинним законодавством (не зареєстровано), таке нерухоме майно не може бути визнано об`єктом спільної сумісної власності та розподілене між подружжям.
Мотивація відмови є неправильною та такою, що суперечить положенням матеріального права. Разом з тим, суд апеляційної інстанції погоджується з загальним висновком, що дана вимога не підлягає задоволенню на підставі доказів наданих в обґрунтування позивачем. 
Сторона  пояснювала, що будинок спільно придбаний, докази придбання і на яких умовах, відсутні, лише запис в по господарській книзі. В позові заявлено і про розподіл надвірних будівель та земельної ділянки. Однак, для розгляду даної вимоги мають бути документ на землю, в якому зазначено кадастровий номер земельної ділянки, для реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що створені до 5 серпня 1992 року; оригінал технічного паспорта (розробленого БТІ або іншим суб`єктом, в складі якого працює виконавець технівнентаризації)  на об`єкт, оригінал документу на земельну ділянку (дата видачі такого документу та/або дата реєстрації права власності, може бути після 05.08.1992 року).   
За наданих позивачем доказів в обґрунтування вимоги про поділ будинку, позов в цій частині не може бути задоволений.
Щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат за надану правничу допомогу в сумі 9 000 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Відповідно до ст. 15 ЦПК України Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За змістом ч. З ст. 237 ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.
Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України)
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).
За змістом ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що надання адвокатом правничої допомоги в порядку представництва у суді здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, положення щодо якого містяться, зокрема у Главі 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, ст. 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь- якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору. Згідно з положеннями цієї статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки: договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);
за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не. обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Факт понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, зокрема на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості.
Не дотримуючись вищевказаних положень права стороною відповідача в обґрунтування витрат на правничу допомогу надано: договір про надання правової допомоги, в якому відсутній порядок обчислення гонорару адвоката (86, том1); розрахунок витрат на правову допомогу адвоката, без детального опису робіт. Зі змісту попереднього розрахунок витрат на правову допомогу адвоката, не вказано на підставі якого договору це розрахунок проведено. Обов`язково сторона на вирішення суду вимоги про стягнення на правничу допомогу долучає акт прийому-передачі виконаних робіт, що не виконано відповідачем. Представлена квитанція №3 від 27.01.2020 року містить вартість послуг 9000 грн, однак не зазначено на виконання якого договору даний документ виданий. 
За таких підстав, суд першої інстанції задовольнивши вимогу щодо розподілу судових витрат неправильно застосував норми права, задовольнивши заяву і стягнувши 9000 грн. За наданих документів їх неповна відповідність вимогам права, не дає підстав апеляційному суду здійснити відповідний розподіл. 
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, відмовляють у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат. 
Аналогічні правові висновки Верховного суду викладені у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18, від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19, від 19 листопада 2021 року справа № 910/4317/21. 
У зв`язку з вищевикладеним, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Апеляційний суд враховує, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті  6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті  6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. 

Щодо розподілу судових витрат за наслідком розгляду апеляційним судом

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).
З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог за подання позовної заяви у розмірі 430, 30 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 645, 46 грн, відповідно до розміру задоволених вимог, у зв`язку з апеляційним переглядом. 
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до  п. 2  ч. 1  ст.  374,  п.  3 - 4  ч. 1  ст. 376  ЦПК України суд апеляційної інстанції за  результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Так як рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає критерію законності та справедливості, з огляду на межі оскарженн і відповідно перегляду апеляційний судом, відтак підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог щодо поділу автомобіля та стягнення витрат на правничу допомогу з ухваленням нового рішення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Нофенко Юлією Вікторівною - задовольнити частково.
Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 11 липня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації Ѕ вартості автомобіля та стягнення витрат на професійну правничу допомогу - скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя 28 385,00 грн компенсації вартості 1/2 частки автомобіля ГАЗ-53, 1985 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .
В задоволенні заяви ОСОБА_2 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 430, 30 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 645, 46 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді А. М. Головань

О. А. Письменний