Справа № 303/4703/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        24 жовтня 2022 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі: 
головуючого-судді: Собослой Г.Г.,
суддів: Готра Т.Ю., Кондор Р.Ю., 
з участю секретаря: Ігнатко С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою АТ КБ «Приват Банк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 07 липня 2021 року у справі № 303/4703/21 (Головуючий: Гутій О.В.), - 

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2021 року АТ КБ «Приват Банк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 24.11.2009 року. 
Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», які розміщені на офіційному сайті позивача, «Тарифами Банку» складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. 
Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, розмір якого у подальшому збільшився до 20 000,00 грн.та надано відповідачу у користування кредитну картку.
У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 19.05.2021 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 21664,71 грн., яка складається з 17 523,31 грн. – заборгованість за тілом кредита, в тому числі: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 17 523,31 грн. - заборгованість за простроченими тілом кредиту, 4141,40 грн. – заборгованість за простроченими відсотками відповідно до ст. 625 ЦК України, які позивач просить стягнути з відповідача та судовий збір у сумі 2270,00 грн., які позивач з посиланням на наведені обставини, просив стягнути з ОСОБА_1 .
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 07 липня 2021 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «Приват Банк» подало апеляційну скаргу в якій ставиться питання про скасування рішення як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки місцевий суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та відсотками. У даному випадку кредитний договір був укладений шляхом оформлення і підписання анкети-заяви від 24.11.2009 року, якою позичальник приєднався до тарифів, у яких визначено умови щодо розміру та порядку нарахування процентів, комісії та штрафних санкцій, що є складовою частиною кредитного договору, і на підставі вказаної анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено кредитний ліміт, в розмірі 4 000 грн. про що надано Довідку про зміну умов кредитування. Кредитний ліміт неодноразово змінювався, 12 травня 2017 року встановлено максимальний ліміт в розмірі 20000 грн., який в подальшому зменшувався через неналежне виконання позичальником зобов`язань і 05 листопада кредитний ліміт анульовано. У виписці по руху коштів чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачем грошей, а отже й отримання кредитної картки. Дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування.
Заслухавши пояснення представника АТ КБ «Приват Банк» Дурдинець Р.Ю., яка підтримала доволи викладені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.
ОСОБА_2 в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений, про що свідчить довідка про доставку СМС повідомлення.
Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 24.11.2009 року підписав анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої останньому відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі 4000,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 3% та надано відповідачу у користування кредитну картку.
Кредитний ліміт неодноразово змінювався, і 12 травня 2017 року було встановлено максимальний ліміт у розмірі 20 000 грн., який у подальшому зменшувався і 05 листопада кредитний ліміт анульовано.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 3.2, 3.3 договору, на підставі яких відповідачка при укладенні договору дає свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.
З розрахунку заборгованості ОСОБА_1 вбачається, що станом на 19.05.2021 року у відповідача виникла заборгованість у сумі 21 664,71 грн., яка складається з 17 523,31 грн. – заборгованість за тілом кредита, в тому числі: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 17 523,31 грн. - заборгованість за простроченими тілом кредиту, 4141,40 грн. – заборгованість за простроченими відсотками відповідно до ст. 625 ЦК України.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України)
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 24.11.2009 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємну частину спірного договору
Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Такий висновок узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17.
Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Таким чином, Банк має право на стягнення у примусовому порядку з ОСОБА_1 фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто заборгованість за тілом кредиту.
Проте, як вбачається з розрахунку заборгованості за договором кредиту від 24.11.2009 року у відповідача заборгованість за поточним тілом кредиту та відсотками відсутня.
За змістом ч.1 ст.1054 ЦК України до обов`язків позичальника за кредитним договором входить повернення одержаних коштів та сплата платежів, встановлених як винагорода кредитора за надання цих коштів, зокрема, відсотків за користування кредитом.
Із системного аналізу вказаної норми слідує, що за своєю суттю прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить плата за користування кредитом, а не, власне, надані позичальнику в користування кошти.
Враховуючи, що стягненню із відповідача підлягає виключно сума безпосередньо отриманих коштів, а також те, що в підписаних відповідачем документах відсутня регламентація складових частин поняття «прострочене тіло кредиту», апеляційний суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що прострочене тіло кредиту є складовою частиною саме фактично отриманих відповідачем кредитних коштів, а тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що заборгованість за простроченим тілом кредиту стягненню не підлягає.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо  відсутні підстав для стягнення зазначених у позовній заяві коштів.
Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування не має.
Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу АТ КБ «Приват Банк» залишити без задоволення.
Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 07 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного текста судового рішення
Повний текст постанови складено – 26 жовтня 2022 року.

Головуючий

Судді: