ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5171/22 Справа № 177/1304/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Березюк М. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Бондар Я.М. 
суддів - Зубакової В.П., Остапенко В.О.
сторони:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»,
відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України,  без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 09 травня 2022 року, яке ухвалено  суддею  Березюк М.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 10 травня 2022 року, -
       
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансовиї Рішень» (надалі – ТОВ «ФК «ЦФР») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 В обґрунтування позовних вимог вказував, що 08.12.2004 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 294648320, згідно п. 3 якого він надав згоду, що до складу умов цього договору входять загальні умови ТОВ «ФК «ЦФР» з надання фізичним особам кредитів, а тому позивач вказував, що Умови отримання кредитів та інших послуг ТОВ «ФК «Центра фінансових рішень» є невід`ємною частиною кредитного договору.
Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу ОСОБА_1 кредит в розмірі 79380 грн., строком на 48 місяців на будь-які законні цілі, на умовах визначених договором, а ОСОБА_1 зобов`язався своєчасно погашати кредит, сплачувати процентну ставку за користування кредитом відповідно до Додатку до кредитного договору від 08.12.2014.
Для забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_1 , за згодою його дружини ОСОБА_2 , та кредитором укладався договір застави від 08.12.2014, відповідно до умов якого в заставу передавався транспортний засіб марки ГАЗ модель 3221-288 ЗНГ, тип-пасажирський-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Позивачем вживалися заходи щодо звернення стягнення на предмет застави, шляхом звернення до приватного нотаріуса, який видав виконавчий напис № 2460 від 08.09.2016 про звернення стягнення на заставлене майно, однак в рамках виконавчого провадження № 57388795 не вдалося звернути стягнення на предмет застави, у зв`язку з неможливістю розшуку транспортного засобу, що був предметом застави.
Крім цього, 08.12.2014 з метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором укладено договір поруки № 294648320-П, відповідно до умов якого позичальник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржника.
Внаслідок невиконання відповідачами своїх зобов`язань за договором, станом на 01.04.2021у року, утворилась заборгованість у розмірі  217646,32 грн., з яких: 75 459,59 грн. – прострочена заборгованість за тілом кредиту, 29 169,47 грн. – прострочена заборгованість за річними проценти, 73 327,26 грн. – прострочена заборгованість за щомісячними процентами, 39 690 – заборгованість за штрафом/пенею, яку позивач просив суд стягнути з відповідачів на свою користь та вирішити питаня про розподіл судових витрат.
Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 09 травня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» заборгованість за кредитним договором № 294648320 від 08.12.2014 укладеним між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 , в розмірі 16737 гривень 73 копійки.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» в рівних частках, 251 гривню 06 копійок в рахунок відшкодування судового збору сплаченого за подання позову до суду, а саме з кожного по 125 гривень 53 копійки.
В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «ЦФР» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Зокрема, посилається на те, що 08.12.2014 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 294648320, відповідно до п. 3 якого відповідач погодився із тим, що до складу умов цього договору входять загальні умови ТОВ «ФК «ЦФР» з надання фізичним особам кредитів. Умови кредитування є доступно роз`ясненими, відповідно до графіку платежів сторонами погоджено щомісячний платіж, річні проценти, щомісячні проценти, а також граничні терміни сплати.
Судом не взято до уваги, що термін позовної давності збільшено у публічній частині договору (загальних умов ТОВ «ФК «ЦФР» з надання фізичним особам кредитів), відповідно до якої сторони досягли згоди, що позовна давність становить 50 років. Зазначене застереження до кредитного договору є договором про збільшення строку позовної давності, що свідчить про дотримання позивачем строку позовної дасності при зверненні з позовними вимогами.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що що 08.12.2014 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 , укладено кредитний договір № 294648320, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 79 380 грн., строком на 48 місяців, на необмежені цілі використання. Умовами договору визначено, що повернення кредиту має здійснюватися щомісячно, за графіком платежів (додаток до договору), з щомісячною платою за кредитом 1,99 % від суми кредиту, що становить 1579,67 грн. Також договором узгоджена пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань 0,3 % від суми прострочення за кожний день прострочення, яка сплачується позичальником за повне або часткове прострочення повернення кредиту (а.с. 18-19).
Повернення кредиту здійснюється щомісячно, за графіком платежів, який підписано позичальником ОСОБА_1 та є Додатком до вказаного договору, починаючи з 08.12.2014 року по 17.12.2018 року (а.с. 19). 
В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 08.12.2014 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_2 , укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання боржником ОСОБА_1 своїх обов`язків за кредитним договором № 294648320 включно з усіма змінами до нього. Відповідно до п. 4 договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за порушення Боржником своїх зобов`язань за кредитним договором, укладеним боржником з кредитором. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату суми кредиту, плати за кредитом (процентів), неустойки (штрафу, пені). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (а.с. 24).
Відповідно до п. 6.3 договору поруки визначено, що договір поруки припиняється за умови не пред`явлення кредитором вимог до поручителя протягом 5 років з дня настання строку виконання зобов`язання, забезпеченого порукою.
Крім цього, в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 , за нотаріальною згодою з ОСОБА_2 , укладено договір застави транспортного засобу від 08.12.2014 року, згідно якого в заставу передано транспортний засіб ГАЗ 3221-288 ЗНГ з номерним знаком НОМЕР_1 , 2011 року випуску, номер шасі VIN- НОМЕР_2 (а.с. 25-27). 
08.09.2016 року видано виконавчий напис про звернення стягнення на автомобіль ГАЗ НОМЕР_1 (а.с. 28). Пороте звернення стягнення на предмет застави не відбулось, у зв`язку із неможливістю розшуку транспортного засобу.
Згідно п. 3 вищевказаного кредитного договору від 08.12.2014, до складу умов цього договору входять загальні умови ТОВ «ФК «ЦФР» з надання фізичним особам кредитів. Однак, відповідач ОСОБА_1 заперечив факт ознайомлення та погодження з загальними умовами ТОВ «ФК «ЦФР» з надання фізичним особам кредитів. Вказані Загальні умови, наявні в матеріалах справи, які серед іншого містять умову щодо збільшення строку позовної давності до 50 років, не містять підпису позичальника (а.с. 20-22).
Згідно розрахунків позивача, заборгованість   ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором становить 217 646,32 грн., з яких: 75 459,59 грн. – прострочена заборгованість за тілом кредиту, 29 169,47 грн. – прострочена заборгованість за річними проценти, 73 327,26 грн. – прострочена заборгованість за щомісячними процентами, 39 690 – заборгованість за штрафом/пенею.
Задовольняючи частково позовні вимоги, та стягуючи з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з факту неналежного виконання зобов`язання за укладеним кредитним договором позичальником ОСОБА_1 в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, та наявність, у зв`язку з чим суд першої інстанції, з урахуванням заяви відповідача про застосування позовної давності, дійшов висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень»  заборгованість за кредитним договором № 294648320 від 08.12.2014 року в розмірі 16737 гривень 73 копійки.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Як встановлено судом та визнається сторонами, 08 грудня 2014 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 294648320, укладено кредитний договір № 294648320, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 79 380 грн., строком на 48 місяців, на необмежені цілі використання. Умовами договору визначено, що повернення кредиту має здійснюватися щомісячно, за графіком платежів (додаток до договору), з щомісячною платою за кредитом 1,99 % від суми кредиту, що становить 1579,67 грн. Також договором узгоджена пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань 0,3 % від суми прострочення за кожний день прострочення, яка сплачується позичальником за повне або часткове прострочення повернення кредиту.
Відповідно до п. 6 кредитного договору до складу плати за кредитом (сукупної вартості кредиту) входять плата за річною відсотковою ставкою, разова плата за кредитом та щомісячна плата за кредитом. Плата за кредитом нараховується з моменту надання кредиту. Щомісячна плата за кредитом входить до складу щомісячного платежу відповідно до графіку платежів. Разова плата за кредитом справляється за рахунок надного кредиту одразу після його надання
Позичальник зобов`язався щомісячно за графіком платежів, починаючи з місяця наступного за місяцем укладання цього Договору, здійснювати погашення Кредиту та сплачувати щомісячну плату за кредитом в розмірі 1,99 % від суми кредиту, що становить 1 579, 67 грн. (п. 4.8).
Свої зобов`язання за Кредитним договором №294648320 від 08 грудня 2014 року відповідач ОСОБА_1 припинив виконувати у березні 2015 року.
Разом з тим, заперечуючи проти позову, представник відповідача  ОСОБА_1  – адвокат Умріхін О.В. в суді  першої інстанції просив застосувати позовну давність та відмовити в позові.
Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. 
ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). 
Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.
Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
Як слідує з умов Кредитного договоу №294648320 від 08 грудня 2014 року , сторони погодили, що Позичальниця зобов`язалася щомісячно за графіком платежів, яке є розрахунковою датою, кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем укладання цього Договору, здійснювати погашення Кредиту та сплачувати щомісячні платежі рівними частинами в сумі 1579, 67 грн. відповідно до Графіку по грудень 2018 року.
Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачкою обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.
Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.
Кредитний договір між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», передбачає погашення кредиту черговими щомісячними платежами, визначеними в додатку до договору кредиту, з останнім платежем 17.12.2018. Отже, при невиконанні позичальником кожного зі щомісячних платежів, право позивача вважалося порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу, відповідно строк позовної давності за вимогами щодо кожного щомісячного платежу, мав обраховуватися з наступного дня після запланованої дати внесення чергового платежу.
Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. 
Кредитний договір від 08.12.2014, укладений між позивачем та ОСОБА_1 передбачав кінцевий строк кредитування 17.12.2018, а також строк виконання кожного окремого платежу.
Позивач звернувся до суду з позовом 14.09.2021 року, тобто після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів по 17.07.2018 року включно, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до стягнення підлягає заборгованість за щомісячними платежами, починаючи з 17.08.2018 року та до закінчення строку кредитування, тобто по 17 грудня 2018 року.
Доводи позивача про те, що  відповідно до загальних умов ТОВ «ФК «ЦФР» з надання фізичним особам кредитів та пов`язаної із заначеними умовами типової форми кредитного договору строк позовної давності становить 50 років, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
Згідно з статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
Згідно з ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.
Згідно з статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до умов кредитного договору № 294648320 укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.
Відповідно до п. 24 загальних умов позовна давність за спорами, які виникають з кредитного договору, включно з відшкодування збитків, сплати неустойки (штрафу, пені) тощо становить 50 років. 
Однак, надані суду Загальні умови ТОВ «ФК «ЦФР» з надання фізичним особам кредитів, які додані позивачем до позову, що не містять підпису позичальника та які ОСОБА_1 заперечив як частину кредитного договору, оскільки з нею він не ознайомлений, не підписував, відповідно з умовами не погоджувався, суд не вважає частиною кредитного договору, оскільки надані до позову Умови не містять підпису відповідача, що свідчило б про узгодженість між сторонами вказаних умов (а.с. 20-22). 
У зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про застовування строку позовної дасності та застосування до спірних правовідносин загального строку позовної давності.
Відповідно до ст. 553-554 ЦК України (в редакції чинній на момент укладення договору поруки), за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. 
Беручи до уваги, що відповідач  ОСОБА_2  є поручителем перед ТОВ «ФК «ЦФР» за належне виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором боржника ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про  стягнення визначеної судом суми заборгованості за кредитним договором, в межах строків позовної давності, солідарно з  ОСОБА_1  та ОСОБА_2 . 
Крім того, Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду, в оскаржуваній частині, ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» - залишити без задоволення.
РішенняКриворізького районного суду Дніпропетровської області від 09 травня 2022року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 31 серпня 2022 року.

Головуючий: 
Судді: