КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М         У К Р А Ї Н И
 
29 вересня 2022 року                                                                                 м. Київ
 
Унікальний номер справи № 760/565/13-ц
 Апеляційне провадження № 22-ц/824/6804/2022
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     головуючого  -  Левенця Б.Б.,
суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М., 
за участю секретарів судового засідання - Гаврюшенко К.О., Хоменко О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 18 серпня 2021 року, постановлену під головуванням судді Кушнір С.І., по справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
 
в с т а н о в и в :
 
У березні 2021 року генеральний директор ТОВ «Вердикт Капітал» Іжаковський О.В. подав до суду заяву про заміну стягувача його правонаступником, в якій просив замінити вибулого стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» у справі № 760/565/13-ц за позовом ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами № 1007-Ф та № 1022-Ф (т. 5 а.с. 53-57).
Заява обґрунтована тим, що 30 липня 2013 року Солом`янським районним судом м. Київ було ухвалено рішення у справі № 760/565/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованості за кредитним договором № 1022-Ф від 26 жовтня 2007 року в розмірі 5 623 786,06 грн., заборгованість за кредитним договором № 1007-Ф від 20 листопада 2007 року в розмірі 11 114 050,53 грн. та судові витрати в сумі 3 441,0 грн., а всього стягнуто 16 741 277 грн. 59 коп.
11 березня 2016 року ухвалою Солом`янського районного суду м. Київ у справі № 760/565/13-ц замінено стягувача ПАТ «Сведбанк» на його правонаступника - ПАТ «Дельта Банк».
23 вересня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 2306/К, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, у тому числі за договорами кредиту № 1007-Ф та № 1022-Ф (т. 5 а.с. 53-57).
У червні 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Пащенко О.О. подав до суду заперечення на заяву про заміну сторони виконавчого провадження, в яких зазначав, що заміна сторони виконавчого провадження є неможливою, оскільки ТОВ «Вердикт Капітал» не надало будь-яких доказів виконання ним, як новим кредитором, вимог п. 2 договору відступлення прав вимоги на підтвердження набуття ним прав за основним договором. Зазначав, що з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою (т. 5 а.с. 98-101).
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 18 серпня 2021 року заяву ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження - задоволено. Замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника - ТОВ «Вердикт Капітал» з примусового виконання виконавчого листа на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30 липня 2013 року у цивільній справі № 760/565/13-ц за позовом ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (т. 5 а.с. 112-116).
Не погодившись з ухвалою районного суду, 16 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій просила ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження у справі (т. 5 а.с. 128-135).
В апеляційній скарзі зазначила, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права. Вказувала, що суд першої інстанції не уточнив вимог заявника, неповно і частково неправильно встановив обставини, які мають значення для справи, вийшов за межі вимог заяви. Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року по справі № 916/617/17 зазначала, до відкриття виконавчого провадження заміна сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Звертала увагу на те, що не існувало виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим по справі № 760/565/13, як на дату подання заяви ТОВ «Вердикт Капітал», так і натепер. Крім того, постановою відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 01 грудня 2015 року постанову 08 листопада 2013 року про відкриття виконавчого провадження у цій справі було скасовано як неправомірну.
Вказувала, що суд не дослідив питання, чи здійснюється примусове виконання судового рішення на підставі відкритого виконавчого провадження та чи не сплинув строк пред`явлення виконавчого листа до виконання на момент звернення до суду ТОВ «Вердикт Капітал». Виконавчий лист також не було оглянуто судом у судовому засіданні, щоб встановити строк його пред`явлення до виконання та процесуальні дії, вчинені із ним після видачі. Вважає, що заміна стягувача у виконавчому листі є неможливою, оскільки сплинув встановлений Законом України «Про виконавче провадження» строк пред`явлення виконавчого листа до виконання (т. 5 а.с. 127-158).
Представник ТОВ «Вердикт Капітал» - Іжаковський О.В. подав відзив в якому просив поновити строк для подачі відзиву з огляду на запровадження воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін (т. 5 а.с. 229-232).
 
З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Кострюков В.І. підтримав скаргу і просив її задовольнити. 
Інші особи до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Апелянт ОСОБА_1 була сповіщена врученням повідомлення особисто про що є відмітка працівників пошти про вручення поштового відправлення.  Факт належного сповіщення ОСОБА_1 її представник - адвокат Кострюков В.І. підтвердив в суді апеляційної нстанції про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. Представник ТОВ «Вердикт Капітал» - адвокат Бурдюг Т.В.  подала письмову заяву в якій заперечувала проти задоволення скарги та просила її відхилити, розгляд справи провести за її відсутності (т. 5. а.с. 196-228).
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).
Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.
 
Задовольняючи заяву про заміну стягувача у виконавчому провадженні, суд першої інстанції виходив того, що ТОВ «Вердикт Капітал» є правонаступником ПАТ «Дельта Банк» згідно договору про відступлення права вимоги № 2306/К від 23 вересня 2020 року, за яким ТОВ «Вердикт Капітал»набуло право вимоги заборгованості за кредитними договорами № 1007-Ф та №1022-В до ОСОБА_1 .
Колегія суддів погодилась з таким висновком суду виходячи з наступного.
 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30 липня 2013 року позов ПАТ «СведБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором № 1022-Ф від 26 жовтня 2007 року в розмірі 5 623 786,06 грн., заборгованість за кредитним договором № 1007-Ф в розмірі 11 114 050,53 грн. та судові витрати в сумі 3 441,00 грн., а всього стягнуто 16 741 277 (шістнадцять мільйонів сімсот сорок одну тисячу двісті сімдесят сім) грн. 59 коп. (т. 2 а.с. 133-136).
Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮ України від 01 грудня 2015 року було скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження від 08 листопада 2013 року з примусового виконання виконавчого листа № 760/565/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором № 1022-Ф від 26 жовтня 2007 року в розмірі 5 623 786,06 грн., заборгованість за кредитним договором № 1007-Ф в розмірі 11 114 050,53 грн. та судові витрати в сумі 3 441,00 грн., а всього стягнуто 16 741 277 (шістнадцять мільйонів сімсот сорок одну тисячу двісті сімдесят сім) грн. 59 коп. Підставою такого скасування постанови про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем зазначені ухвала Солом`янського районного суду міста Києва від 17 січня 2014 року та ухвала Апеляційного суду міста Києва від 29 жовтня 2015 року (т. 5 а.с. 138).
            Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05 лютого 2018 року у задоволенні заяви про заміну стягувача ПАТ «Сведбанк» на його правонаступника ПАТ «Дельта Банк» у справі за позовом ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено. Вказана ухвала залишена без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 02 квітня 2018 року (т. 4 а.с. 93-95).
Постановою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 05 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 02 квітня 2018 року скасовано. Заяву ПАТ «Дельта Банк» задоволено, замінено сторону виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Солом`янського районного суду м. Києва у справі №760/565/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованості за кредитним договором від 26 жовтня 2007 року № 1022-Ф у розмірі 5 623 786,06 грн., заборгованості за кредитним договором №1007-Ф у розмірі 11 114 050,53 грн., судові витрати у справі, а всього - 16 741 227,59 грн., а саме стягувача - ПАТ «Омега Банк» на його правонаступника ПАТ «Дельта Банк» (т. 4 а.с. 234-238).
23 вересня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 2306/К, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, у тому числі за договорами кредиту №1007-Ф від 20 листопада 2007 року та №1022-Ф від 26 жовтня 2007 року (т. 5 а.с. 70-74).
У матеріалах справи міститься додаток № 1 до договору про відступлення прав вимоги № 2306/К від 23 вересня 2020 року, з якого вбачається, що  до нового кредитора ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором № 1022-Ф від 26жовтня 2007 року на суму 238 417 747, 29 грн. та за кредитним договором № 1007-Ф від 20 листопада 2007 року на суму заборгованості 17 829 496, 06 грн.(т. 5 а.с. 66-69).
Відповідно до умов зазначеного договору банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до боржників, визначених у додатку  №  1 цього договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором (п. 1 договору). 
За змістом п. 2 договору новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до п. 4 договору, набуває усі права кредитора за основними договорами. 
Згідно з п. 5.1. договору сторони домовилися, що за відступлення права вимоги за основними договорами новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 1 973 095, 06 грн. До моменту укладення цього договору новий кредитор сплатив банку повну ціну продажу за його активи у лоті у розмірі 2 016 486, 80 грн., в яку включена ціна відступлення на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор (т. 5 а.с. 76-77).
З копії платіжного доручення № 2288 від 27 серпня 2020 року вбачається, що ТОВ «Вердикт Капітал» перерахувало на рахунок ПАТ «Дельта Банк» грошові кошти у розмірі 2 016 486, 80 грн. (т. 5 а.с. 82).
Презумпція правомірності правочину, а саме договору про відступлення права вимоги від 23 вересня 2020 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» і ТОВ «Вердикт Капітал», апелянтом не спростована, до суду не надано доказів визнання такого договору недійсним.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Згідно з ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
За змістом ч. 1, 2 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
Положення ст. 442 ЦПК України також застосовуються у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Згідно з п. 13 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5,  правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Після заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником виконавець продовжує виконання виконавчого провадження в порядку, встановленому Законом.
Слід зазначити, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
Отже, звернення правонаступника первісного кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту ст. 512, 514 ЦК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до частини 5 ст. 442 ЦПК України, положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Колегія суддів визнала неспроможними доводи апелянта щодо неможливості заміни стягувача ПАТ «Дельта Банк» на правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» у зв`язку зі спливом встановленого Законом України «Про виконавче провадження» строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. 
Як вбачається з матеріалів справи, 04 жовтня 2013 року Солом`янським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист на виконання рішення від 30 липня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованості за кредитним договором № 1022-Ф від 26 жовтня 2007 року в розмірі 5 623 786,06 грн., заборгованості за кредитним договором № 1007-Ф в розмірі 11 114 050,53 грн. та судових витрат в сумі 3 441,00 грн., а всього 16 741 277 (шістнадцять мільйонів сімсот сорок одну тисячу двісті сімдесят сім) грн. 59 коп. (т. 2 а.с. 170).
08 листопада 2013 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження № 40595367 (т. 2 а.с. 171).
Постановою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у цій справі заяву ПАТ «Дельта Банк» було задоволено, замінено сторону виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Солом`янського районного суду м. Києва у справі №760/565/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованості за кредитним договором від 26 жовтня 2007 року № 1022-Ф у розмірі 5 623 786,06 грн., заборгованості за кредитним договором №1007-Ф у розмірі 11 114 050,53 грн., судові витрати у справі, а всього - 16 741 227,59 грн., а саме стягувача - ПАТ «Омега Банк» на його правонаступника ПАТ «Дельта Банк» (т. 4 а.с. 234-238).
При цьому, суд касаційної інстанції зазначив, що з урахуванням висновків та міркувань, викладених у постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року у цій справі, у жовтні 2017 року ПАТ «Дельта Банк» повторно звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження та просив суд замінити сторону виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 760/565/13, а саме стягувача - ПАТ «Омега Банк» на його правонаступника ПАТ «Дельта Банк». За таких обставин у судів були відсутні підстави для відмови у задоволенні заяви ПАТ «Дельта Банк». Мотивація судів щодо відмови у задоволенні заяви ПАТ «Дельта Банк» заяви про заміну сторони виконавчого провадження у зв`язку із різницею у розмірі суми коштів стягнутих із боржника на користь кредитора за рішенням суду та сумою за якою до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги є необґрунтованою, оскільки у підпункті 1.1 розділу І договору купівлі - продажу прав вимоги від 18 червня 2013 року № 1 передбачено, що «Право вимоги» означає всі права вимоги (як існуючі, так і майбутні, як наявні, так і умовні). Відмова у задоволенні заяви ПАТ «Дельта Банк» про заміну стягувача у 2015 році не є перешкодою для повторного звернення правонаступника до суду, оскільки у задоволенні заяви відмовлено з інших підстав (т. 4 а. с. 35, 234-238).
Вказані правові висновки суду касаційної інстанції у цій справі з огляду на положення ч. 4 ст. 263, частини 1 ст. 417 ЦПК України є обов`язковими для врахування судами у цій справі.
Оскільки відповідно до постанови Верховного Суду у цій справі 12 лютого 2020 року замінено стягувача на його правонаступника ПАТ «Дельта Банк», останній за договором № 2306/К від 23 вересня 2020 року відступив права кредитора ТОВ «Вердикт Капітал» за договорами кредиту №1007-Ф від 20 листопада 2007 року та №1022-Ф від 26 жовтня 2007 року, а із відповідною заявою про заміну стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся у березні 2021 року, тобто до спливу трирічного строку встановленого Законом в редакції чинній на час постановлення судом касаційної інстанції судового рішення про заміну сторони виконавчого провадження, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви ТОВ «Вердикт Капітал» відповідно до положень ст. 442 ЦПК України.
Такі висновки суду узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763 (провадження 14-197цс21). 
Колегія суддів перевірила та відхилила доводи апелянта з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року по справі № 916/617/17, з огляду на те, що вказана правова позиція стосується заміни сторони виконавчого провадження після його закінчення (яке не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених Законом України «Про виконавче провадження»). Отже, обставини у справах № 916/617/17 і № 760/565/13-ц не є подібними, проте висновки, які викладені в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у цій справі є преюдиційними.
Суд апеляційної інстанції визнав неспроможними і відхилив посилання апелянта на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18 січня 2022 року у справі № 34/425 у якій суди перевіряли вимоги заявника про поновлення заявнику строку для пред`явлення наказів суду до виконання та видачу їх дублікатів, в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13 і від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17 у якій, серед іншого, заявник просив поновити пропущений ним строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки правовідносини  не є релевантними при розгляді заяви ТОВ «Вердикт Капітал» у цій справі № 760/565/13-ц та обставини у цих справах не є подібними.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Частиною першою статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
За таких обставин суд першої дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для заміни стягувача з примусового виконання виконавчого листа.
Доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила
 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 18 серпня 2021 року- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення - 30 вересня 2022 року.
 
Судді Київського апеляційного суду:                                          Б.Б. Левенець

                                                                                                          О.В. Борисова

В.М. Ратнікова