КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                                                                                                                             
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7166/2022      
справа № 758/8567/17                                         

 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
 5 грудня   2022 року Київський апеляційний суд в складі:
 
            Судді - доповідача:      Андрієнко А.М.
            Суддів:                           Соколової В.В.
                                                   Поліщук Н.В.
За участі секретаря                   Моторіної В.А.
 
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1   на рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 грудня 2021 року, постановлене суддею Ларіоновою Н.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАТЕЛІ ЛІЗИНГ» про стягнення суми та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАТЕЛІ ЛІЗИНГ», про розірвання угод,
 
У С Т А Н О В И В :
 
У червні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 1 920 683,54 грн., з них: основна заборгованість - 1 564 244,34 грн, інфляційні збитки за період з 23.02.2016 р. по 22.06.2017 р. у розмірі 293 955,15 грн., 3% річних за період з 23.02.2016 р. по 22.06.2017 р. у розмірі 64 484,05 грн.
Позов мотивований тим, що 15 лютого 2016 року ОСОБА_2 отримала від   ОСОБА_1   22 037  доларів США в рахунок оплати проданих нею квартир на АДРЕСА_1 , загальною площею 88, 4 кв.м., що підтверджується розпискою. 22 лютого 2016 року відповідач отримала від позивача ще 38 080 доларів США в рахунок покупки позивачкою її квартир у   АДРЕСА_2 на 12 поверсі загальною площею 88,4 кв.м., що підтверджується відповідною розпискою. Однак, ОСОБА_2   ніколи не належали на праві власності квартири у   АДРЕСА_2 на 12 поверсі, а отже, вона за жодних обставин ні юридично, ні фактично не могла позивачу їх продати. Таким чином, ОСОБА_1 вказує, що ОСОБА_2   безпідставно отримала від позивача грошові кошти в загальному розмірі 60 117 дол. США, що на день подачі цього позову (22 червня 2017 року) за курсом НБУ становить 1 564 244, 34 грн., які просить стягнути.
Того ж року через канцелярію суду відповідачем   ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву, в якому вона за зустрічним позовом просить стягнути з ОСОБА_1 кошти в сумі 1 289 815,86 грн.
У березні 2018 року через канцелярію суду ОСОБА_2 подано заяву про збільшення розміру зустрічної позовної заяви, в якому позивач за зустрічним позовом просить стягнути з ОСОБА_1 кошти в сумі 1 240 174,89 грн. заборгованості, 297 641,98 грн. інфляційних втрат, 66 663,64 грн., 3 % річних від суми заборгованості.
У березні 2019 року ОСОБА_1 уточнила свої вимоги та подала до суду заяву про зміну предмету позову, в якій просила: 1) стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 60 117 дол. США. в гривневому еквіваленті за офіційним курсом, встановленим НБУ; 2) стягнути з відповідача суму відсотків за користування грошовими коштами (3% річних) за період з 23.02.2016 року по 05.03.2019 року в розмірі 146 625, 53 грн., посилаючись на те, що оскільки квартири у   АДРЕСА_2 на 12 поверсі ніколи не належали на праві власності відповідачу і між ними не було укладено та нотаріально посвідчено договору купівлі-продажу таких квартир (при цьому ст.657 ч.1 ЦК України передбачена обов`язкова нотаріальна форма), то ОСОБА_2 , надавши їй недостовірну інформацію, безпідставно отримала від позивача кошти в розмірі 60 117,0 дол.США. В зв`язку з чим на підставі ст.1212 ЦК України просить стягнути передані позивачем кошти та на підставі ст.625 ч.2 ЦК України - суму 3% річних.
У березні 2019 року відповідачем ОСОБА_2 подано до суду зустрічну позовну заяву, в якій ОСОБА_2 , як позивач за зустрічним позовом, просить розірвати угоди про уступку права вимоги № 6/2016 від 15.02.2016 року, угоди про уступку права вимоги № 7/2016 від 15.02.2016 року, угоди про уступку права вимоги № 8/2016 від 15.02.2016 року.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що грошові кошти від ОСОБА_1 за розписками від 15.02.2016 р. та 22.02.2016 р. набувались нею на підставі договірних відносин за угодами про уступку права вимоги № 6/2016, № 7/2016, № 8/2016 від 15.02.2016 року, за якими позивач придбавала права вимоги до ТОВ "ПАТЕЛІ ЛІЗИНГ", які належали відповідачу за інвестиційними договорами, в частині зобов`язань щодо передачі квадратних метрів у будинку по у   АДРЕСА_2 . Про встановлення між відповідачем та позивачем порядку розрахунків за угодами про уступку прав вимоги ОСОБА_2 повідомила Боржника (ТОВ «Пателі Лізинг»), докази чого наявні в матеріалах справи: листи від 15,02.2016, 22.02.2016, 01.06.2016. Тож, зазначені угоди та розписки є документами в межах зобов`язальних договірних правовідносин щодо набуття позивачем від відповідача прав вимоги до ТОВ «Пателі Лізинг» про передачу квадратних метрів у  м. Києві за адресою: АДРЕСА_2 .  
ОСОБА_1 , не виконала свої зобов`язання щодо розрахунку з ОСОБА_2 в повному обсязі за передані на підставі даних угод майнові права на отримання квадратних метрів від ТОВ «Пателі Лізинг». Стверджувала, що   ОСОБА_1 порушила строк сплати грошових коштів в повному обсязі за передані на підставі угод про уступку права вимоги № 6/2016, № 7/2016, № 8/2016 від 15.02.2016 року майнові права на отримання квадратних метрів від ТОВ «Пателі Лізинг», чим істотно порушила умови вищезазначених угод та порядку розрахунків, встановлених розпискою   ОСОБА_1   від 15.02.2016 р. Вказувала, що листом від 25.07.2018 року ОСОБА_2   зверталась до   ОСОБА_1   з пропозицією про розірвання угод про уступку права вимоги № 6/2016, № 7/2016, № 8/2016 від 15.02.2016 року та направила відповідні проекти угод про розірвання. Вказані документи були отримані Позивачем 06.08.2018 року, але у встановлений строк ОСОБА_1 не повернула підписаних додатків про розірвання вищезазначених угод, а листом від 14.08.2018 ОСОБА_1 відмовилась від розірвання вищевказаних угод. Викладене свідчить, що за згодою сторін дані угоди розірвати не є можливим, тому ОСОБА_2 вважає, що поновити її порушені права можливо лише шляхом їх розірвання в судовому порядку.
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 08 грудня 2021 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАТЕЛІ ЛІЗИНГ» про стягнення суми відмовлено в повному обсязі, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАТЕЛІ ЛІЗИНГ», про розірвання угод задоволено в повному обсязі.
Розірвано Угоду про уступку прав вимоги № 6/2016 від 15.02.2016 року, укладену між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю ПАТЕЛІ ЛІЗИНГ.
Розірвано Угоду про уступку прав вимоги № 7/2016 від 15.02.2016 року, укладену між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю ПАТЕЛІ ЛІЗИНГ.
Розірвано Угоду про уступку прав вимоги № 8/2016 від 15.02.2016 року, укладену між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю ПАТЕЛІ ЛІЗИНГ.
Стягнено з ОСОБА_1 в дохід бюджету судовий збір в розмірі 2 522,4 грн. (дві тисячі п`ятсот двадцять дві грн. 40 коп.)
Не погодившись з рішенням суду, 14.04.2022 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, а в задоволені зустрічного позову відмовити, мотивуючи тим, що рішення незаконне та необґрунтоване, постановлене з порушенням прав та законних інтересів апелянта, висновки суду зроблені з неправильним встановленням та не повним з'ясуванням обставин справи, що мали значення, також суд при винесені рішення порушив норми матеріального та процесуального права.
Зокрема вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги п.3.3 який наявний у кожній з угод, згідно з яким: «Сплата здійснюється одночасно з підписанням цього договору. Підписання цього договору Первісним кредитором засвідчує факт отримання ним плати в повному обсязі».
Також зазначає, що загальна сума угод встановлена судом та сума вказана  у розписці суттєво відрізняється, це свідчить про те, що зазначена розписка не мала відношення до вказаних угод.
Вказує, що зважаючи на те, що відповідачу ніколи не належали квартири в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , то відповідно грошові кошти отримані нею нібито в рахунок придбання апелянтом у відповідача за первісним позовом вказаних квартир,були набуті без належної підстави.
 Представники позивача у суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
Представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість  постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав вважати перераховані гроші позивачем відповідачу як кошти безпідставно набуті, адже зобов`язання ОСОБА_2 були належним чином виконані як перед ТОВ "ПАТЕЛІ ЛІЗИНГ" в частині повної оплати інвестиційних платежів, так і перед ОСОБА_1  в частині передачі дійсних вимог по інвестиційним договорам та повного пакету документів щодо таких вимог, а тому відсутні   підстави для застосування ст.. 1212 ЦК України.
Задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з доведеності факту порушення умов укладених угод та порядку розрахунків, встановлених розпискою від 15.02.2016 року.
Колегія суддів   частково погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції, з  наступних підстав. 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 15 лютого 2016 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ТОВ «Пателі Лізінг» були укладені угоди, а саме: угода № 6/2016 про уступку права вимоги; угода № 7/2016 про уступку права вимоги; угода № 8/2016 про уступку права вимоги. Сторонами у даних угодах є: сторона 1 ОСОБА_2 - «Первісний кредитор», сторона 2 ОСОБА_1 - «Новий кредитор», сторона 3 Товариство з обмеженою відповідальності «Петелі Лізінг» - «боржник».
Виходячи з тексту Угоди про уступку права вимоги № 6/2016 від 15.02.2016 року: «Зобов`язання» - зобов`язання Боржника перед Первісним кредитором відповідно до Інвестиційного договору № 74 НВ від 07 лютого 2011 року та додаткової угоди № 2 від 10 грудня 2012 року.
Відповідно до п. 1.1. Угоди про уступку права вимоги № 6/2016 від 15.02.2016 року: сторона 1 - Первісний кредитор уступає, а сторона 2 приймає право вимоги Зобов`язання на умовах викладених у цій Угоді і стає Новим кредитором Боржника.
Відповідно до п. 1.2. Угоди про уступку права вимоги № 6/2016 від 15.02.2016 року: за цією Угодою Сторона 2 - Новий кредитор одержує право вимагати від Боржника належного виконання Зобов`язань на свою користь. До Нового кредитора також переходять всі права, що забезпечують виконання Зобов`язання.
Згідно з п 3.1. Угоди № 6/2016 про уступку права вимоги від 15.02.2016 року: Новий кредитор сплачує Первісному кредитору за передачу прав вимоги за борговим зобов`язанням Боржника - 918 540,00 (Дев`ятсот вісімнадцять тисяч п`ятсот сорок гривень 0 копійок) гривень.
Виходячи з тексту п. 1.1. Інвестиційного договору № 74 НВ від 07 лютого 2011 року: Будинок - означає житлово-офісний комплекс, який споруджується Замовником в м. Києві за будівельною адресою: Нижній Вал, 27-29.
Додатковою угодою № 2 від 10.12.2012 року до Інвестиційного договору № 74 НВ від 07 лютого 2011 року внесено зміни у пункт 2.2 Інвестиційного договору № 74 НВ від 07 лютого 2011 року та викладено у наступній редакції: "Після виконання Сторонами всіх зобов`язань за Договором, Замовник, відповідно до законодавства та на умовах цього Договору передає у власність Інвестору апартаменти загальною площею 24,3 метрів квадратних на дванадцятому поверсі. При цьому часткою Інвестора від участі у фінансуванні будівництва Будинку є виключно Приміщення, вказане вище, не включаючи інші приміщення Будинку, і після того, як воно буде передано за Актом прийому- передачі, належатиме Інвестору на праві власності. Попередній план (згідно проекту) приміщення додається до Договору в якості Додатку № 1 Остаточна загальна площа Приміщення буде уточнена після проведення обміру БТІ м. Києва."
Виходячи з тексту Угоди про уступку права вимоги № 7/2016 від 15.02.2016 року: «Зобов`язання» - зобов`язання Боржника перед Первісним кредитором відповідно до Договору доручення № 25 А на інвестування коштів в будівництво апартаментів від 15 грудня 2005 року та додаткової угоди від 18 січня 2006 року і додаткової угоди від 10 грудня 2012 року.
Відповідно до п. 1.1. Угоди про уступку права вимоги № 7/2016 від 15.02.2016 року: сторона 1 - Первісний кредитор уступає, а Сторона 2 приймає право вимоги Зобов`язання на умовах викладених у цій Угоді і стає Новим кредитором Боржника.
Відповідно до п. 1.2. Угоди про уступку права вимоги № 7/2016 від 15.02.2016 року: за цією Угодою Сторона 2 - Новий кредитор одержує право вимагати від Боржника належного виконання Зобов`язань на свою користь. До Нового кредитора також переходять всі права, що забезпечують виконання Зобов`язання.
Згідно з п 3.1. Угоди № 7/2016 про уступку права вимоги від 15.02.2016 року: Новий кредитор сплачує Первісному кредитору за передачу прав вимоги за борговим зобов`язанням Боржника - 937 440,00 (Дев`ятсот тридцять сім тисяч чотириста сорок гривень 00 копійок) гривень.
Виходячи з тексту п.1.1. Додаткової угоди від 18 січня 2006 року до договору доручення № 25 А від 15 грудня 2005 року: Будинок - означає житлово-офісний комплекс, який споруджується Замовником в м. Києві за будівельною адресою: Нижній Вал, 27-29.
Додатковою угодою № 2 від 10.12.2012 року до договору доручення № 25 А від 15 грудня 2005 року внесено зміни у пункт 2.2 додаткової угоди від 18.01.2006 року до Договору доручення № 25 А від 15.12.2005 року та викладено у наступній редакції: "Після виконання Сторонами всіх зобов`язань за Договором. Замовник, відповідно до законодавства та на умовах цього Договору передає у власність Інвестору апартаменти загальною площею 24,8 метрів квадратних на дванадцятому поверсі. При цьому часткою Інвестора від участі у фінансуванні будівництва Будинку є виключно Приміщення, вказане вище, не включаючи інші приміщення Будинку, і після того, як воно буде передано за Актом прийому-передачі, належатиме Інвестору на праві власності. Попередній план (згідно проекту) приміщення додається до Договору в якості Додатку № 1 до додаткової угоди №2 від 10 грудня 2012 року. Остаточна загальна площа Приміщення буде уточнена після проведення обміру БТІ м. Києва.
Виходячи з тексту Угоди про уступку права вимоги № 8/2016 від 15.02.2016 року: «Зобов`язання» - зобов`язання Боржника перед Первісним кредитором відповідно до Договору доручення № 28 А на інвестування коштів в будівництво апартаментів від 15 грудня 2005 року та додаткової угоди від 18 січня 2006 року і додаткової угоди від 10 грудня 2012 року.
Відповідно до п. 1.1. Угоди про уступку права вимоги № 8/2016 від 15.02.2016 року: сторона 1 - Первісний кредитор уступає, а Сторона 2 приймає право вимоги Зобов`язання на умовах викладених у цій Угоді і стає Новим кредитором Боржника.
Відповідно до п. 1.2. Угоди про уступку права вимоги № 8/2016 від 15.02.2016 року: за цією Угодою Сторона 2 - Новий кредитор одержує право вимагати від Боржника належного виконання Зобов`язань на свою користь. До Нового кредитора також переходять всі права, що забезпечують виконання Зобов`язання.
Згідно з п 3.1. Угоди № 8/2016 про уступку права вимоги від 15.02.2016 року: Новий кредитор сплачує Первісному кредитору за передачу прав вимоги за борговим зобов`язанням Боржника - 945 000,00 (Дев`ятсот сорок п`ять тисяч гривень 00 копійок) гривень.
Виходячи з тексту п.1.1. Додаткової угоди від 18 січня 2006 року до договору доручення № 28 А від 15 грудня 2005 року: Будинок - означає житлово-офісний комплекс, який споруджується Замовником в м. Києві за будівельною адресою: Нижній Вал, 27-29.
Додатковою угодою № 2 від 10.12.2012 року до договору доручення № 28 А від 15 грудня 2005 року внесено зміни у пункт 2.2 додаткової угоди від 18.01.2006 року до Договору доручення № 28 А від 15.12.2005 року та викладено у наступній редакції: "Після виконання Сторонами всіх зобов`язань за Договором. Замовник, відповідно до законодавства та на умовах цього Договору передає у власність Інвестору апартаменти загальною площею 25,00 метрів квадратних на дванадцятому поверсі. При цьому часткою Інвестора від участі у фінансуванні будівництва Будинку є виключно Приміщення, вказане вище, не включаючи інші приміщення Будинку, і після того, як воно буде передано за Актом прийому-передачі, належатиме Інвестору на праві власності. Попередній план (згідно проекту) приміщення додається до Договору в якості Додатку № 1 до додаткової угоди №2 від 10 грудня 2012 року. Остаточна загальна площа Приміщення буде уточнена після проведення обміру БТІ м. Києва.
Загальна сума вищезазначених Угод складає: 2 800 980 (два мільйона вісімсот тисяч дев`ятсот вісімдесят) грн. 00 коп., що становить 107 122,70 доларів США за офіційним курсом НБУ 26,1474 грн. на момент укладення Угод.
Також судом встановлено, що позивач передала відповідачу суму в загальному розмірі 60 117 дол. США., про отримання яких ОСОБА_2 написала ОСОБА_1 розписки від 15.02.2016 та 22.02.2016 р., оригінали яких знаходяться у позивача.
Як вбачається з вищевказаних розписок, зазначена сума в іноземній валюті була отримана від позивача відповідачем в рахунок оплати проданих квартир на 12 поверсі у АДРЕСА_2 , загальною площею 88,4 м2.
Згідно із ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу. Сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст.626 ЦК України).
Згідно зі ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч.ч.3,5 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ст.. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст.. 651 ч.1, 3 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як вбачається з матеріалів справи відповідно до укладених угод, а саме: угода № 6/2016 про уступку права вимоги; угода № 7/2016 про уступку права вимоги; угода № 8/2016 про уступку права вимоги. Сторонами у даних угодах є: сторона 1 ОСОБА_2 - «Первісний кредитор», сторона 2 ОСОБА_1 - «Новий кредитор», сторона 3 Товариство з обмеженою відповідальності «Петелі Лізінг» - «боржник».
Відповідно до п. 3.3 в зазначених вище угодах: «Сплата здійснюється одночасно з підписанням цього договору. Підписання цього договору Первісним кредитором засвідчує факт отримання ним плати в повному обсязі». 
 Як вбачається із матеріалів справи загальна сума угод, укладених між сторонами становить 107 122, 70 доларів США.
ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання по сплаті  грошових коштів у сумі 123 760 доларів  США на користь ОСОБА_2 , що підтверджується  розпискою, в якій вона зазначила, що   кошти за  куплені в неї квартири на АДРЕСА_1   згідно з договорами переуступки загальною площею 88, 4 кв.м , кошти зобов`язалася сплатити до 1 червня 2016 року.
Відповідно до розписки від 15.02.2016 року та 22.02.2016 року ОСОБА_1 передала відповідачу 60 117 доларів США в рахунок оплати  проданих на 12 поверсі квартир по АДРЕСА_2 , загальною площею 88,4 кв.м.
Розриваючи угоди про уступку прав вимоги  , суд першої інстанції прийшов до висновку, що  ОСОБА_1 порушила строк сплати грошових коштів за даними угодами в повному обсязі, чим істотно порушила умови вказаних угод та порядок розрахунку за ними.
Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції в частині розірвання укладених між сторонами угод про уступку права вимоги :  № 6/2016 від 15.02.2016 року, укладену між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю ПАТЕЛІ ЛІЗИНГ.; Угоду про уступку прав вимоги № 7/2016 від 15.02.2016 року, укладену між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю ПАТЕЛІ ЛІЗИНГ; Угоду про уступку прав вимоги № 8/2016 від 15.02.2016 року, укладену між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю ПАТЕЛІ ЛІЗИНГ.
Вважає, що суд першої інстанції в частині вирішення питання про розірвання договорів уступки права вимоги повно і всебічно з`ясував обставини справи та прийшов до висновку, що відповідає обставинам справи, тому в цій частині рішення повинно бути залишено без змін.
Щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення коштів  сплачених на користь ОСОБА_2 в розмірі 60 117 доларів США, то колегія суддів вважає, що суд неповно встановив обставини справи та прийшов до висновків, що не відповідають обставинам справи, тому відповідно до ст.. 376 ЦПК України в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення.
Відповідно до ст.. 1212 ЦК України  безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в  постанові   від 25 березня 2020 року у справі № 537/4259/15-ц (провадження № 61-592св20) зазначив, що обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.          Предметом регулювання гл. 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
 У п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Тлумачення ч. 3 ст. 651, ч. 4 ст. 653, п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку про те, що якщо одна зі сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї зі сторін, то сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання.
 Тобто якщо сторона, яка виконала зобов`язання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам), і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічного надання, повернення майна (коштів) на підставі п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України.»  
Колегія суддів вважає, що хоч ОСОБА_1 були передані кошти в розмірі 60 117 доларів США ОСОБА_2 на підставі угод , про що зазначено в розписці про отримання коштів, однак, ці угоди були розірвані у зв`язку із істотним порушенням та невиконанням угод, то зазначена сума підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 як безпідставно отримані  кошти відповідно до  п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України.
За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку про часткове скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні основного позову та вважає, що в зазначеній частині повинно бути постановлено нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
В частині застосування ст.. 625 ЦК України та стягнення 3% річних із суми 60 117 доларів США, колегія суддів вважає , що в задоволенні цих вимог повинно бути відмовлено, оскільки зазначена сума підлягає до стягнення не у зв`язку із порушенням зобов`язання відповідачем, а у зв`язку із безпідставним набуттям вказаних коштів.

                  Керуючись ст.ст.  367, 374, 376  ЦПК України, колегія суддів
 
                                                   П О С Т А Н О В И Л А :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   задовольнити частково.  
 
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 грудня 2021 року  в частині відмови у задоволенні позову  ОСОБА_1 скасувати та постановити в цій частині нове рішення. 
 
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 60 117 доларів США.
В решті  Рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 грудня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з  дня її  прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови. 

Суддя - доповідач:                                      

 
Судді: