КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження                                                               Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/4930/2022                                     
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                          Справа № 2-4679/08

17 листопада 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Ратнікової В.М.
суддів                      - Рейнарт І.М.  
                                - Левенця Б.Б.
при секретарі           - Шпильовій Я.І.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Шаповалова Андрія Миколайовича на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 грудня 2008 року, постановлене під головуванням судді Андрієнко А.М., у цивільній справі за позовом Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
в с т а н о в и в:
 
У липні 2008 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк»    (далі - АКІБ «УкрСиббанк», банк) звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 14 червня 2007 року між банком АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1   було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11169815000, згідно умов якогобанк надав відповідачу кредит в розмірі 19 960,00 доларів США для придбання автомобіля, на строк до14 червня 2014 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,50 % річних. 
Посилаючись на те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, на вимоги про погашення заборгованості не реагував, унаслідок чого утворилась заборгованість, позивач просив суд на підставі частини другої статті 1050 ЦК України стягнути з  ОСОБА_1 на свою користь всю суму боргу достроково, яка, з урахуванням уточнених позовних вимог від 20 листопада 2008 року, становить 16 758,54 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 14 листопада 2008 року еквівалентно 96 896,23 грн., із яких: 15 459,23 доларів США, що еквівалентно 89 383,72 грн., заборгованість за простроченим кредитом; 850,38 доларів США, що еквівалентно 4 916,81 грн., заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом; 235,02 доларів США, що еквівалентно 1 358,86 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 213,91 доларів США, що еквівалентно1 236,84 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.
Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 04 грудня 2008 року позовні вимоги Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по договору кредиту задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» кредитну заборгованість в сумі 96 896,23 грн., державне мито в сумі 968,96 грн. та за інформаційно- технічне забезпечення 30,00 грн.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року у задоволенні заяви представника відповідача Шаповалова А.М. про перегляд заочного рішення суду від 04 грудня 2008 року відмовлено (а.с. 150-152 том 1).
Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Шаповалов Андрій Миколайович подав апеляційну скаргу в загальному порядку, в якій, з урахуванням уточнених вимог апеляційної скарги, просить рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 грудня 2008 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 220-238 том 1).
В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не враховано, що за умовами укладеного між сторонами кредитного договору позичальнику ОСОБА_1 надано кредит під заставу транспортного засобу. 
27 червня 2008 року АКІБ «УкрСиббанк» надіслано ОСОБА_1 вимогу щодо дострокового повернення суми кредиту та нарахованих процентів протягом 31 (тридцяти одного) дня.
Відповідно до правовової позиції Верховного Суду, що наведена у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 564/2199/15-ц, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, визначено, що після направлення позичальнику письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості, кредитний договір чи у разі звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору і вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентівта неустойки.
Однак, не дивлячись на вищезазначене, позивачем, згідно останньої редакції позовних вимог, було нараховано ОСОБА_1 заборгованість по кредиту з урахуванням процентів за користування кредитом та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом строком до 14 листопада 2008 року.Такі дії позивача щодо нарахування процентів та пені поза межами строку кредитування вважаєнеправомірними.
Крім того, вказує на те, що позичальник ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу передав АКІБ «УкрСиббанк» транспортний засіб CHEVROLET AVЕO, державний номер НОМЕР_1 , який належав йому на праві власності. Однак банк не відобразив в своїх розрахунках зарахування вартості автомобіля в рахунок погашення заборгованості, не надав до судудоказів реструктуризації кредиту, тим самим, на думку представника відповідача, банк штучно намагається збільшити розмір заборгованості.
При цьому, за твердженням представника відповідача, наданий позивачем розрахунок заборгованості є лише суб`єктивним відображенням односторонніх арифметичних розрахунків кредитора про розмір заборгованості позичальника.
Посилаючись на положення частини 2 статті 258 ЦК України, представник відповідачавважає, що позивач, звернувшись до суду 22 липня 2008 року, пропустив річний строку для стягнення неустойки, оскільки перше прострочення чергового платежу датоване 17липня 2007 року.
За результатом розгляду апеляційної скарги представник відповідача просив стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним судові витрати, які складаються із судового збору, а також витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн.
До дня призначення справи до розгляду відзив на апеляційну скаргу від позивача АКІБ «УкрСиббанк», яке змінило назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», не надійшов.
05 жовтня 2022 року ТОВ «Вердикт Фінанс» повідомив суд апеляційної інстанції про те, що 20 квітня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір факторингу № 05/12, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги за договором, укладеним з  ОСОБА_1 , про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу № 11169815000 від 14 червня 2007 року, яке, в свою чергу, 20 квітня 2012 року на підставі договору факторингу № 05/12-КВ відступило право вимоги за кредитами, у тому числі, за договором про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу № 11169815000 від 14 червня 2007 року, укладеним з  ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Вердикт Фінанс».
На підтвердження вказаних обставин ТОВ «Вердикт Фінанс» надало два договори факторингу від 20 квітня 2012 року № 05/12, № 05/12-КВ, витяги з реєстру боржників (додаток № 1 до договору факторингу)(а.с. 77, 79-81, 82, 83-85 том 2).
Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, відповідно до укладених договорів від 20 квітня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс», ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» про відступлення прав вимоги в порядку, обсязі та на умовах, визначених даними договорами, ПАТ «УкрСиббанк» передало (відступило) права вимоги за кредитним договором,  укладеним із відповідачем ОСОБА_1 , внаслідок чого ТОВ «Вердикт Фінанс»замінює ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором).
З огляду на вище зазначене,  апеляційний суд залучив до участі у справі в якості  правонаступника ПАТ «УкрСиббанк» - ТОВ «Вердикт Фінанс».
 У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Вердикт Фінанс» - Слостін А.Г. просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими та безпідставними.
Зазначає, що на противагу наданим позивачем доказів, які підтверджують обставини наявності боргу у позичальника перед кредитором, відповідачем не долучено жодного належного, допустимого, достовірного та достанього доказу на підтвердження тих обставин, на які він посилається на обгрунтування доводів своєї апеляційної скарги.
Вважає,  що відповідач немає права заявляти в суді апеляційної інстанції про застосування до спірних правовідносин позовної давності, так як не скористався такою можливістю в суді першої інстанції, будучи обізнаним про розгляд справи (а.с. 65-68 том 2).
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Шаповалов Андрій Миколайович підтримав доводи апеляційної скарги та просив їх задовольнити.
Представник правонаступника позивача ТОВ «Вердикт Фінанс» - адвокат Слостін А.Г., уповановажений на підставі довіреності представляти інтереси товариства, зокрема, в судах загальної юрисдикцій, в судове засіданняне з`явився.  Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлявся у встановленому законом порядку.
У відповідності до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності правонаступника позивача ТОВ «Вердикт Фінанс» -  адвоката Слостіна А.Г.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 14 червня 2007 року між банком АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11169815000 (далі - кредитний договір, договір), відповідно до умов якого банк надав позичальнику ОСОБА_1 кредит у розмірі 19 960,00 доларів США (еквівалент суми кредиту у гривні 100 798,00 грн за курсом Національного банку України на день укладення договору) зі сплатою 12,50 % річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном погашення - не пізніше 14 червня 2014 року, а позичальник зобов`язувався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлено графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до договору, якщо не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору та/або умов відповідної угоди - пункти 1.1., 1.2.2., 1.3.1. договору (а.с. 10-15 том 1).
Кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме: на купівлю автомобіля - пункт 1.4. договору.
Згідно з додатком № 1 до кредитного договору (графік погашення кредиту) погашення кредиту здійснюється позичальником кожного календарного місяця протягом всього строку дії кредитного договору (а.с. 15 том 1).
Погашення нарахованих процентів, відповідно до пункту 1.3.4. кредитного договору, здійснюється позичальником з 01 по 14 число включно кожного місяця, наступного за тим, за яким нарховані банком такі проценти.
За порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених договором та/або "кредитним договором", зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій,сторони договору передбачили відповідальність позичальника - розділ 4 договору.
За пунктом 4.1. розділу 4 договору банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку, а саме: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті; пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування. При цьому банк може використати таке право на застосування пені, починаючи з 32 (тридцять другого) календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов`язання, передбаченого договором та/або "кредитним договором". Позичальник повинен сплатити пеню за цим договором та/або "кредитним договором" за першою вимогою банку.
Відповідно до пункту 1.5. кредитного договору сторони узгодили черговість погашення заборгованості позичальника за договором: 1) прострочені комісії (якщо буде мати місце прострочення);2) строкові комісії;3) прострочені проценти (якщо буде мати місце прострочення); 4) строковіпроценти; 5) прострочена сума основного боргу (якщо буде мати місце прострочення); 6) строкова сума основного боргу;7) штрафні санкції за договором.
У розділі 6 договору сторони зобов`язання передбачили порядок дострокового повернення кредиту за вимогою банку.
Так, за пунктом 6.1.2. розділу 6 договору банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно з пункту 1.2.2. договору, та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати за кредит, змінивши при цьому термін повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.
В разі застосування банком права, передбаченого пунктом 6.1.2. договору, порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової  плати за кредит є наступним, а саме: банк повідомляє позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої йому суми кредиту та  плати за користування таким кредитом за договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомленням про вручення) за адресою позичальника; терміни дострокового повернення кредиту та плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов`язковим до повернення і сплати в повному обсязі банку з 32 (тридцять другого календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту за умови, що:а) банк направив за адресою позичальника повідомлення (вимогу) про порушення зобов`язань позичальника за договором та/або "кредитного договору" та про дострокове повернення кредиту і плати за кредит, б)позичальник не усунув зазначених банком порушень зобов`язань позичальника за договором протягом (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку.
У випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку внаслідок зміни позичальником адреси (без попереднього про це письмового повідомлення Банку) або з інших підставпротягом (сорока) календарних днів, рахуючи з дати направлення позичальнику, терміни дострокового повернення кредиту та  плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов`язковими до повернення і сплати в повному обсязі банку з 41 (сорок першого) календарного дня, рахуючи з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту і плати за кредит.
За умовами пункту 2.1. договору у забезпечення виконання усіх грошових зобов`язань в повному обсязі позичальника за договором позичальник передає в заставу, а банк приймає рухоме майно - транспортний засіб марки «Chevrolet», модель «Aveo», 2007 року випуску, колір синій, тип ТЗ легковий седан, номер агрегатів: шасі- НОМЕР_2 , кузов  НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_1 .
Встановлені  фактичні обставини справи на досліджені  в судовому засіданні  докази вказують на те, що позивач (банк) повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором № № 11169815000, надавши позичальнику  ОСОБА_1 кредитні кошти в повному обсязі, які прийняті позичальником від банку і використані за призначенням.
Видача банком суми позики позичальнику  ОСОБА_1 підтверджується заявою на видачу готівки № 1 від 14 червня 2007 року, випискою за особовим рахунком за 14 червня 2007 року (а.с. 16, 17 том1).
Обставини укладення кредитного договору на умовах, визначених у ньому, отримання грошових коштів в сумі у розмірі 19 960,00 доларів США (еквівалент суми кредиту у гривні 100 798,00 грн) та часткового виконання основного зобов`язання визнані відповідачем ОСОБА_1 під час судового розгляду справи.
Розрахунок заборгованості за договором, листування між кредитором та позичальником свідчать про те, що під час дії договору мало місце прострочення сплати позичальником чергових платежів на виконання умов кредитного договору (а.с. 21, 22, 23-2742-47, 59-64том 1).
У зв`язку з порушенням виконання позичальником  ОСОБА_1 зобов`язання в обумовлений сторонами строк кредитор, реалізуючи свої права, що випливають із положень частини другої статті 1050 ЦК України та пункту 6.1.2. кредитного договору, направив 27 червня 2008року позичальнику досудову вимогу № 22-06/8013, в якій просив здійснити повне погашення кредиту, нарахованих процентів за користування кредитом, а також сплатити штрафні санкції протягом 31 календарного дня з дати отримання цієї вимоги (а.с. 21, 22 том 1). 
Доказів отримання позичальником ОСОБА_1 досудової вимоги № 22-06/8013 від 27 червня 2008рокуматеріали справи не містять.
11 липня 2008року банк звернувся до суду, пред?явивши позов про стягнення з  ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, а також дострокового повернення частини позики, що залишилася.
За пред?явленими вимогами позивача станом на 07 липня 2008 року заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становить суму 21 092,26 доларів США, що  за курсом НБУ становить еквівалент 102 088,66 грн, з яких: 19 009,52  доларів США, що еквівалентно 92 007,98 грн., заборгованість за простроченим кредитом; 1 867,73 доларів США, що еквівалентно9 040,00 грн., заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом; 115,90  доларів США, що еквівалентно 560,96 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 99,11 доларів США, що еквівалентно 479,72 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.
З урахуванням остоточно уточнених вимог від 20 листопада 2008 року заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становить суму 16 758,54 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 14 листопада 2008 року еквівалентно 96 896,23 грн., із яких: 15 459,23 доларів США, що еквівалентно 89 383,72 грн., заборгованість за простроченим кредитом; 850,38 доларів США, що еквівалентно 4 916,81 грн., заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом; 235,02  доларів США, що еквівалентно 1 358,86 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 213,91 доларів США, що еквівалентно1 236,84 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом (а.с. 57-58, 59-64 том 1).
Задовольняючи позов АКІБ «УкрСиббанк»та погоджуючись з наданим позивачем розрахунком заборгованості станом на 14 листопада 2008 року, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що позичальник належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість на загальну суму 96 896,23 грн, яка підлягає стягненню у повному розмірі з  ОСОБА_1 на користь АКІБ «УкрСиббанк».
З таким висновком  суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду у повній мірі погодитися не може, виходячи з наступного.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з частинами першою, другою, третьою та четвертою статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції   переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень статей 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
За змістом статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Фактичні обставини справи, встановлені  на підставі поданих та досліджених судом доказів, вказують на те, що банк виконав свої зобов?язання, надавши позичальнику ОСОБА_1 кредитні кошти в повному обсязі, які прийняті позичальником від банку.
Розрахунок заборгованості за договором, досудова вимога банку № 22-06/8013 від 27 червня 2008 року свідчать про те, що під час дії договору мало місце прострочення сплати позичальником чергових платежів по кредиту та процентів за користування кредитом в рамках укладеного кредитного договору.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті  1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі.
Разом з тим, відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із частиною першою статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установлених статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов`язання.
Правовий аналіз зазначених норм права вказує на те, що у разі порушення позичальником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, кредитор відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України протягом всього часу - до закінчення строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені щомісячні платежі, прострочення яких мало місце під час дії договору. 
Після спливу визначеного договором строку кредитування (зміни строку виконання зобов`язання) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти, пеню припиняється. Кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів і пені.
Вказаний висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 4-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).
Із наданих та досліджених судом доказів вбачається, що у зв`язку з невиконання позичальником  ОСОБА_1 зобов`язання в обумовлений сторонами строк, кредитор АКІБ «УкрСиббанк», реалізуючи свої права, що випливають із положень частини другої статті 1050 ЦК України, направив 27 червня 2008 року позичальнику досудову вимогу № 22-06/8013, в якій просив здійснити повне погашення кредиту, нарахованих процентів за користування кредитом, а також сплатити штрафні санкції протягом 31 календарного дня з дати отримання цієї вимоги (а.с. 21, 22 том 1). 
Доказів отримання позичальником ОСОБА_1 досудової вимоги № 22-06/8013 від 27 червня 2008рокуматеріали справи не містять.
За пунктом 6.1.2. розділу 6 сторони договору визначили, що у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку внаслідок зміни позичальником адреси (без попереднього про це письмового повідомлення Банку) або з інших підставпротягом (сорока) календарних днів, рахуючи з дати направлення позичальнику, терміни дострокового повернення кредиту та  плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов`язковим до повернення і сплати в повному обсязі банку з 41 (сорок першого) календарного дня, рахуючи з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту і плати за кредит.
Отже,  відповідно до узгоджених сторонами умов договору, строк виконання досудової вимоги банку № 22-06/8013 від 27 червня 2008 року, яка не отримана позичальником, настав 06 серпня 2008 року.
До спливу строку виконання позичальником досудової вимоги № 22-06/8013 від 27 червня 2008 року, банк 11 липня 2008року звернувся до суду, пред?явивши позов про стягнення з  ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, а також дострокового повернення частини позики, що залишилася.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.
Таким чином, пред`явивши 11 липня 2008року позов до суду про стягнення достроково з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом, кредитор АКІБ «УкрСиббанк» відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання.
Отже, строк дії кредитного договору № 11169815000 від 14 червня 2007 року змінився і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі - 11 липня 2008 року, та після зміни строку виконання зобов`язання право кредитора нараховувати передбачені договором проценти, пеню припиняється.
Разом з тим, із дослідженого розрахунку заборгованості за кредитом, наданого позивачем на підтвердження остоточно уточнених вимог від 20 листопада 2008 року, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом у розмірі 850,38 доларів США, що еквівалентно 4 916,81 грн, обрахована кредитором за період з 14 червня 2007 року по 31 жовтня 2008 року; заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 235,02  доларів США, що еквівалентно 1 358,86 грн, за період з 16 грудня 2007 року по 02 жовтня 2008 року; заборгованість по пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у розмірі 213,91 доларів США, що еквівалентно1 236,84 грн, за період з 16 грудня 2007 року по 14 листопада 2008 року  (а.с. 57-58, 59-64 том 1).
Виходячи з правового аналізу правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти, неустойку за час дії кредитного договору, слід дійти висновку, що вимоги кредитора щодо стягнення процентів за користування кредитом та пені за порушення виконання зобов`язання за період, що виходить за межі строку кредитування, який настав 11 липня 2008 року, не узгоджуються з нормами матеріального права, а відтак не дають підстав для висновку про порушене право кредитора в цій частині вимог.
Таким чином, вимога позивача в частині стягнення з відповідача   ОСОБА_1 заборгованості з нарахованих та несплачених щомісячних процентів за користування кредитними коштамиза період з 12 липня 2008 року по 31 жовтня 2008 року, пені за порушення виконання зобов`язання за період з 12 липня 2008 року по 14 листопада 2008 року є безпідставною та задоволенню не підлягає.
Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таких вимог позивач у справі не заявив.
В цій частині доводи апеляційної скарги відповідача знайшли своє підтвердження.
Досліджуючи розрахунок заборгованості в межах строку кредитування, колегія суддів апеляційного суду встановила, що на виконання умов кредитного договору № 11169815000 від 14 червня 2007 року позичальником за період з 14 червня 2007 рокупо 11 липня 2008 року в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту сплачено та банком зараховано 950,48 доларів США.
Залишок боргу за тілом кредиту становить 19 009,52  доларів США, що еквівалентно 92 007,98 грн, з яких: 1 900,96 доларів США - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 17 108,56 доларів США - строкова заборгованість за тілом кредиту (а.с. 24 том 2).
В частині щомісячних процентів за користування кредитом в межах строку кредитування за період з14 червня 2007 року по 11 липня 2008 року загальна сума нарахованих банком чергових платежів складає  2 613,84 доларів США, які за вказаний період сплачені позичальником частково в розмірі 746,11 доларів США. Борг за цією складовою заборгованості станом на 11 липня 2008 року становив суму 1 867,73 доларів США, що еквівалентно9 040,00 грн.
Розмір неустойки, що обрахована банком за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 16 грудня 2007 року по 07 липня 2008 року становив 115,90  доларів США, що еквівалентно 560,96 грн., за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 16 грудня 2007 року по 07 липня 2008 року - 99,11 доларів США, що еквівалентно 479,72 грн.
Із наданих відповідачем ОСОБА_1 платіжних документів (квитанцій) від 26 липня 2007 року про погашення заборгованості у розмірі 355,44 доларів США, що еквівалентно 1 794,97 грн, від 15 жовтня 2007 року - 889,15 доларів США, що еквівалентно 4 490,21 грн, від 03 жовтня 2008 року - 5 400,00 доларів США, що еквівалентно 26 296,38 грн, від 03 жовтня 2008 року - 2 118,11 грн, від 19 листопада 2008 року - 860,00 доларів США, що еквівалентно 5 061,44 грн, від 19 листопада 2008 року - 1 663,09 грн  вбачається, що після зміни строку кредитування позичальник продовжував сплачувати платежі на виконання кредитного зобов`язання, з останнім внесеним платежем на погашення заборгованості 19 листопада 2008 року (а.с 26-28 том 2). 
Здійсненні позичальником платежі до зміни строку кредитування, а саме: від 26 липня 2007 року у розмірі 355,44 доларів США, що еквівалентно 1 794,97 грн, від 15 жовтня 2007 року - 889,15 доларів США, що еквівалентно 4 490,21 грн, враховані банком на погашення заборгованості.
Внесені позичальником платежів на погашення заборгованості за період з 03 жовтня 2008 року по 19 листопада 2008 року на загальну суму 35 139,02 грн. частково відображені в розрахунку заборгованості, при цьому їх зарахування здійснено банком, у тому числі, на погашення заборгованості по процентам за користування кредитом за періодпоза межами строку кредитування, що не узгоджується з нормами матеріального права.
Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених фактичних обставин справи у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок про те, що внесені позичальником платежі на виконання кредитного зобов`язання в сумі 35 139,02 грнпідлягають перерозподілу за встановленою сторонами зобов`язання черговістю виконання позичальником грошового зобов`язання.
Таким чином, внесені позичальником платежі на виконання грошового зобов`язання за договором № 11169815000  від 14 червня 2007 року за відсутністю боргу в частині простроченої комісії, строкової комісії у першу чергу, за погодженою сторонами домовленістю ( пункт 1.5. договору), погашають вимогу позивача (кредитора) в частині заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом у розмірі 1 867,73 доларів США, що еквівалентно9 040,00 грн, у другу - зі сплати простроченої суми основного боргу (тіла кредиту) у розмірі 1 900,96 доларів США, що еквівалентно 9 200,84 грн, а їх різниця 16 898,18 грн. у порядку черговості підлягає віднесенню на погашення строкової суми основного боргу (залишку тіла кредиту), який станом на 11 липня 2008року становив   17 108,56 доларів США, що еквівалентно 82 807,14 грн.
За проведеними обчисленнями борг за складовою заборгованості зі сплати прострочених процентів за користування кредитом та зі сплати простроченої суми основного боргу (тіла кредиту) повністю погашений позичальникомОСОБА_1 .
Залишок боргу за тілом кредиту складає суму 13 617,27 доларів США, що еквівалентно 65 908,96 грн.
Заборгованість в частині залишку кредиту у розмірі 13 617,27 доларів США, що еквівалентно 65 908,96 грн, періоду її виникнення, що обліковується за позичальником ОСОБА_1 , підтверджується зібраними та дослідженими доказами у справі. Доказів погашення заборгованості за цією складовою у розмірі 13 617,27 доларів США, що еквівалентно 65 908,96 грн, відповідачем не надано та матеріали справи не містять.
Доведеними є обставини прострочення виконання грошового зобов`язання позичальником (відповідачем у справі)  ОСОБА_1 , що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за порушення термінів погашення грошового зобов`язання в сумі 215,01 доларів США (115,90+99,11 доларів США), що еквівалентно1 040,68 грн,   відповідно до наданогопозивачем  розрахунку в межах строку кредитування за період з 16 грудня 2007 року по 07 липня 2008 року.
Розмір неустойки за період з 16 грудня 2007 року по 07 липня 2008 року обраховно банком в межах спеціального строку позовної давності у один рік, який передував подачі позову (11 липня 2008 року), що спростовує доводи апеляційної скарги відповідача у відповідній частині вимог. 
Отже,  в межах заявлених позивачем позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається з частини позики, що залишилася у розмірі 13 617,27 доларів США, що еквівалентно 65 908,96 грн, та пені за порушення термінів погашення грошового зобов`язання за період з 16 грудня 2007 року по 07 липня 2008 року в сумі 215,01 доларів США, що еквівалентно 1 040,68 грн, а всього- 66 949,64 грн.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув та, задовольняючи вимоги позивача у повному обсязі в частині складової заборгованості - процентів за користування кредитом, неустойки за порушення термінів погашення грошового зобов`язання не врахував, що у банка відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти та пеню після закінчення строку його дії, тобто, після 11 липня 2008 року.
Крім того, суд першої інстанції помилково в основу висновку щодо розміру заборгованості поклав розрахунки, наведені банком в уточненому розрахунку заборгованостістаном на 14 листопада 2008 року, в якому частково відображені платежі, сплачені позичальником ОСОБА_1 на погашення заборгованості після зміни кредитором строку кредитування, та зарахування яких віднесено банком, у тому числі, на погашення заборгованості по процентам за користування кредитом за періодпоза межами строку кредитування, що не узгоджується з нормами матеріального права.
Посилання відповідача у доводах апеляційної скарги на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є лише суб`єктивним відображенням односторонніх арифметичних розрахунків кредитора (стягувача) про розмір заборгованості позичальника та в цілому не відображає той розмір заборгованості, який заявлено до стягнення, є безпідставні, оскільки розрахунок заборгованості містить визначені законом обов`язкові реквізити, у тому числі, прізвище, ім`я, по батькові (позичальника) ОСОБА_1 , номер договору, суму операції за дебетом або кредитом, дати їх проведення, вхідний та вихідний залишок на кінець періоду, з деталізацією бухгалтерських проводок щодо зарахування погашення заборгованості за наданим кредитом, а також з відображенням сум і періодів заборгованості, що не сплачена позичальником у визначений договором строк.
Розрахунок заборгованості досліджений колегією суддів апеляційного суду у сукупності з іншими доказами, у тому числі із наданими відповідачем ОСОБА_1 платіжними документами (квитанціями), на основі аналізу яких суд апеляційної інстанції визначив розмір заборгованості позичальника в межах строку кредитування.
Колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи відповідача, наведені в апеляційній скарзі про те, що позивачем безпідставно не відображено в своїх розрахунках вартість транспортного засобу (предмета застави) марки «Chevrolet», модель «Aveo», 2007 року випуску, колір синій, тип ТЗ легковий седан, номер агрегатів: шасі- НОМЕР_2 , кузов  НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_1 , який передано позичальником ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу АКІБ «УкрСиббанк», що призвело до штучного збільшення розміру боргу позичальника та до його невірного розрахунку по суті, з огляду на таке.
За змістом статті 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором (частина перша статті 20 Закону України «Про заставу»).
Враховуючи суть взаємопов`язаних кредитних і заставних зобов`язаньслід дійти висновку, що заборгованість за кредитним договором підлягає обчисленню з відрахуванням вартості предмета застави, якщо підтверджено факт прийняття кредитором від боржника предмета застави для його подальшої реалізації з метою погашення кредитної заборгованості позичальника.
В матеріалах справи відсутні докази як передачі заставодавцем ОСОБА_1 та прийняття банком на відповідальне зберігання автомобіля (предмета застави) марки «Chevrolet», модель «Aveo», 2007 року випуску, колір синій, тип ТЗ легковий сєдан, номер агрегатів: шасі- НОМЕР_2 , кузов    НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_1 , для його реалізації, так і докази продажу банком предмета застави з метою погашення кредитної заборгованості позичальника.
Надані відповідачем  в якості доказів копії: постанови державного виконавця від 23 березня 2009 року про звернення стягнення на майно боржника, постанови від 28 січня 2010 року про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні щодо проведення оцінки автомобіля «Chevrolet», модель «Aveo», державний номер НОМЕР_1 з метою виконання рішення суду у справі №2-4679/08, ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 26 травня 2010 року про зобов?язання відділу державної виконавчої служби здійснити переоцінку арештованого майна боржника ОСОБА_1 , а саме: автомобіля «Chevrolet», модель «Aveo», державний номер НОМЕР_1 , відповіді Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві № 13094-С/3 від 19 липня 2022 року про те, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження ВП № 11883371 з примусового виконання виконавчого листа №2-4679/0, виданого Деснянським районним судом міста Києва про стягнення з  ОСОБА_1 на користь АКІБ «УкрСиббанк» боргу в сумі 97 895,19 грн, яке станом на 29 жовтня 2010 року державним виконавцем завершено на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», у зв?язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, вказують на те, що на стадії виконання судового рішення у справі №2-4679/08, яка переглядається, державним виконавцем вживались примусові заходи з метою виконання судового рішення у справі №2-4679/08, у тому числі, щодо проведення оцінки автомобіля «Chevrolet», модель «Aveo», державний номер НОМЕР_1 .
Однак, доказів реалізації автомобіля «Chevrolet», модель «Aveo», державний номер НОМЕР_1 відповідачем не надано і такої інформації не містить як відповідь Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві № 13094-С/3 від 19 липня 2022 року, так і відповідь з Головного сервісного центру МВС № 31/613АЗ-3977-2022 від 26 липня 2022 року, з якої вбачається, що станом на 29 жовтня 2010 року транспортний засіб «Chevrolet», модель «Aveo», державний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 , знято з обліку за рішенням суду (а.с. 33-35 том1).
При цьому, у разі підтвердження часткового виконання боржником рішення суду №2-4679/08, у тому числі, за рахунок коштів від реалізації арештованого майна боржника ОСОБА_1 , розмір погашеного боргу боржника (відповідача у справі), що визначений судовим рішенням у справі №2-4679/08, враховується під час подальшого виконавчого провадження.
Інші доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування судового рішень.
З урахуванням встановлених фактичних обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині визначеного розміру суми боргу, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 користь АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Фінанс», за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11169815000 від 14 червня 2007 року, та зменшення суми боргу з 96 896,23 грн до 66 949,64 грн.
Відповідно до положень статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України  судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача;у разі відмови в позові - на позивача;у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України.
Позовні вимоги АКІБ «УкрСиббанк» задоволено частково (69,09%), а тому понесені позивачем та документально підтвердженні судові витрати, що складються із державного мита у розмірі 1 020,89 грн та витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30,00 грн у пропорційному розмірі до задоволених вимог, що складає розмір 726,06 грн, слід покласти на відповідача ОСОБА_1 .
Понесені відповідачем ОСОБА_1 та документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 грудня 2008 року у розмірі 454,00 грн, касаційної скарги на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 червня 2021 року у розмірі 454,00 грн, апеляційної скарги на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 грудня 2008 року у розмірі 1 531,33 грн, слід покласти на позивача АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Фінанс», у пропорційному розмірі до задоволених вимог скарги (30,91%), що складає розмір 753,97 грн (а.с. 126, 188, 219 том 1).
Визначаючи розмір витрат на надану відповідачу  ОСОБА_1 професійну правничу допомогу адвокатом Шаповаловим А.М. та, розподіляючи вказані витрати між сторонами у справі, колегією суддів апеляційного суду враховується, що стороною відповідача підтверджено належним чином надання адвокатом Шаповаловим А.М. професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції на підставі договору № 23-04/21 від 23 квітня 2021 року, з додатком до нього № 3 від 06 травня 2021 року, з детальним описом наданих послуг в суді апеляційної інстанції, прийнятих послуг на підставі акту № 3 від 04 червня 2021 року у розмірі 40 000,00 грн, та здійснених відповідних витрат, тому, виходячи з цього розміру витрат на оплату послуг адвоката, неспівмірність яких не доведена правонаступником позивача ТОВ «Вердикт Фінанс», на користь відповідача ОСОБА_1 з позивача АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Фінанс», підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у пропорційному розмірі до задоволених вимог апеляційної скарги відповідача (30,91%), що складає розмір 12 364,00 грн (а.с 231, 232, 233, 234, 235-236 том 1).
Керуючись ст.ст. 15,16, 258, 526, 530, 549, 550, 551,  610, 611, 612, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4,5, 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Шаповалова Андрія Миколайовича задовольнити частково.
Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 грудня 2008 рокузмінити, зменшивши суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11169815000 від 14 червня 2007 року, яка підлягає стягненню ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» (код ЄДРПОУ 09807750), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (код ЄДРПОУ 36698193), з 96 896,23 грн. до 66 949,64 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» (код ЄДРПОУ 09807750), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (код ЄДРПОУ 36698193), судові витрати по сплаті державного мита, витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 726,06 грн.
Стягнути з Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» (код ЄДРПОУ 09807750), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (код ЄДРПОУ 36698193), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) судові витрати по сплаті судового збору, витрат, пов`язаних з правничою допомогою, у розмірі 13 117,97 грн .
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частинупостанови зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 28 листопада2022року.  
 
            Головуючий:                                          Судді: