ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2022 року 
м. Київ

cправа №  902/986/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Картере В.І. - головуючий, Огороднік К.М., Пєсков В.Г.,
за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,

представників учасників справи:
скаржник (Акціонерне товариство "УкрСиббанк") - Мандик В.А.,
боржник ( ОСОБА_1 ) - ОСОБА_2 , в режимі відеоконференції, 
арбітражний керуючий - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "УкрСиббанк"
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.07.2022 (колегія суддів у складі: Павлюк І.Ю. - головуючий, Демидюк О.О., Савченко Г.І.) 
та ухвалу Господарського суду Вінницької області від 19.04.2022 (суддя Тісецький        С.С.) 

у справі №902/986/21
за заявою ОСОБА_1 
про неплатоспроможність, 

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад вимог заяви кредитора 

1.          У грудні 2021 року від Акціонерного товариства "УкрСиббанк" (далі - АТ "УкрСиббанк") до Господарського суду Вінницької області надійшла заява про визнання кредиторських вимог:

2.          за кредитним договором №11188895000 від 25.07.2007 у розмірі: 

-           129990,84 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01.12.2021 (27,2142 грн за 1 дол. США) еквівалентно 3537596,72 грн - прострочений основний борг (заборгованість по кредиту); 15320,90 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01.12.2021 еквівалентно 416921,54 грн - прострочені проценти; 1937,35 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01.12.2021 еквівалентно 52723,43 грн - пеня; 500,00 грн - неустойка; 1700,00 грн судового збору та 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, що підлягають стягненню за рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 28.09.2011 у справі №2-116/11;
-           11549,60 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01.12.2021 еквівалентно 314313,12 грн - 3% річних відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України); 
3.          за кредитним договором №11329821000 від 10.04.2008 у розмірі:
-           47850,00 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01.12.2021 (27,2142 грн за 1 дол. США) еквівалентно 1302199,47 грн - прострочений основний борг (заборгованість по кредиту); 1288,66 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01.12.2021 еквівалентно 35069,85 грн - прострочені проценти; 184,41 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01.12.2021 еквівалентно 5018,57 грн - пеня; 500,00 грн - неустойка, що підлягають стягненню за рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 28.09.2011,
-           4251,44 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01.12.2021 еквівалентно 115699,54 грн - 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України;
4.          за кредитним договором №11188866000 від 25.07.2007 у розмірі: 
-           657075,71 грн - загальна сума заборгованості; 1550 грн судового збору та 240,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за рішенням апеляційного суду Вінницької області від 27.05.2011 у справі №22ц-1130;
5.          а також судові витрати у розмірі 4540,00 грн судового збору, сплаченого банком за подання до суду заяви з грошовими вимогами у справі №902/986/21.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

6.          Обґрунтовуючи подану заяву, АТ "Укрсиббанк" посилається на те, що вимоги банку до боржника виникли внаслідок невиконання останнім умов договорів: про надання споживчого кредиту №11188895000 від 25.07.2007; про надання споживчого кредиту №11329821000 від 10.04.2008; а також договору поруки №129614 від 25.07.2007, що був укладений ОСОБА_1 (поручителем) в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 (позичальника) по договору про надання споживчого кредиту №11188866000 від 25.07.2007.

7.           25.07.2007 між АКІБ "УкрСиббанк" (банк/кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник/боржник) укладено договір про надання споживчого кредиту №11188895000, згідно з умовами якого позичальнику було надано в кредит грошові кошти в розмірі 150000 доларів США. Позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення, але в будь-якому випадку не пізніше 24.07.2017, та сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі та порядку, передбаченому кредитним договором.

8.          З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором банком прийнято в іпотеку нежитлові офісні приміщення: №№18, 20, 21, 22, 23, загальною площею 199,1 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з договором іпотеки від 25.07.2007, порука громадянина ОСОБА_3 ; порука громадянина ОСОБА_4 

9.           ОСОБА_1 не виконував зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим банк звернувся до суду з відповідним позовом.

10.          Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 28.09.2011 у справі №2-116/11 вирішено стягнути на користь ПАТ "УкрСиббанк" солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №11188895000 від 25.07.2007 на суму 1166904,21 грн, судові витрати 1700,00 грн та 120,00 грн.

11.          Так, рішенням суду встановлено, що станом на 07.06.2010 заборгованість позичальника за вказаним договором складає 1166904,21 грн, з яких: 129990,84 дол. США, що еквівалентно 1029696,44 грн - прострочений основний борг (заборгованість по кредиту), 15320,90 дол. США, що еквівалентно 121361,45 грн - прострочені проценти, 1937,35 дол. США, що еквівалентно 15346,32 грн - пеня, 500,00 грн - неустойка.

12.          Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2019 у справі №127/13035/18 було ухвалено в рахунок погашення заборгованості на користь ПАТ "УкрСиббанк" за кредитним договором №11188895000 від 25.07.2007 у розмірі 1166904,21 грн та за кредитним договором №11188866000 від 25.07.2007 у розмірі 1125148,44 грн звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлові офісні приміщення під номерами 18, 20, 21, 22, 23 загальною площею 199,1 кв.м, що знаходиться на ІІІ-му поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності у рівних частках по 1/3 за кожним, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку" за початковою ціною 2386430,52 грн.

13.          Постановою Вінницького апеляційного суду від 05.11.2019 у справі №127/13035/18 рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2019 змінено, визначено складові розміру заборгованості, та викладено другий абзац резолютивної частини рішення в такій редакції: в рахунок погашення заборгованості на користь ПАТ "УкрСиббанк" за кредитним договором №11188895000 від 25.07.2007 у розмірі 1166904,21 грн, яка складається з: простроченого основного боргу - 1029696,44 грн, прострочених процентів - 121361,45 грн, пені - 15346,32 грн, неустойки - 500,00 грн, та за кредитним договором №11188866000 від 25.07.2007 у розмірі 1125148,44 грн, яка складається з: простроченого основного боргу - 1000064,13 грн, прострочених процентів - 117165,93 грн, пені - 7418,38 грн, неустойки - 500,00 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлові офісні приміщення під номерами 18, 20, 21, 22, 23, загальною площею 199,1 кв.м, в житловому будинку АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності у рівних частках по 1/3 за кожним, встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку" за початковою ціною 2386430,52 грн.

14.          Відповідно до мирової угоди, затвердженої ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 07.02.2012 у справі №2-1447/11 за ОСОБА_1 визнано право спільної часткової власності на 19/100 часток нежитлових офісних приміщень №303, загальною площею 15,561 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

15.          Станом на 15.11.2021 рішення суду залишаються невиконаними.

16.          Також заявником за три роки до дня подачі вимоги кредитора, а саме з 01.12.2018 по 15.11.2021 нараховано 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання на загальну суму 11549,60 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01.12.2021 еквівалентно 314313,12 грн.

17.          Розмір та склад вимог АТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 за кредитним договором №11188895000 від 25.07.2007 наведені у п. 2 цієї постанови. 

18.           10.04.2008 між АТ "УкрСиббанк" (банк) та ОСОБА_1 (позичальник/боржник) укладено договір про надання споживчого кредиту №11329821000, згідно з яким позичальнику було надано в кредит грошові кошти в розмірі 49500 доларів США. Позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення, але в будь-якому випадку не пізніше 08.04.2033, та сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі та порядку, передбаченому кредитним договором.

19.          З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором банком прийнято поруку ОСОБА_5 ; заставу нерухомості, а саме однокімнатної квартири, загальною площею 27,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

20.          У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 28.09.2011 у справі №2-116/11 було ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь АТ "УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором №11329821000 від 10.04.2008 на суму 406681,61 грн.

21.          Станом на 07.06.2010 заборгованість ОСОБА_1 перед банком за кредитним договором від 10.04.2008 становить 406681,61 грн, з яких: 47850,00 дол. США, що станом на 07.06.2019 еквівалентно 379034,21 грн - прострочений основний борг (кредит), 3242,73 дол. США, що станом на 07.06.2019 еквівалентно 25686,64 грн - прострочені проценти, 184,41 дол. США, що станом на 07.06.2019 еквівалентно 1460,76 грн - пеня, 500,00 грн неустойка.

22.          В рахунок погашення процентів по кредитному договору №11329821000 від 10.04.2008 з 07.06.2010 по 13.10.2014 надійшли кошти у розмірі 1435,00 дол. США, а з 19.07.2021 по 08.11.2021 у розмірі 519,07 дол. США, всього погашено 1954,07 дол. США заборгованості за процентами. 

23.          Звертаючись з заявою про визнання грошових вимог до боржника, АТ "УкрСиббанк" зазначило, що станом на 15.11.2021 рішення суду залишається не виконаним, заборгованість за кредитним договором не погашена в повному обсязі та становить: 47850,00 дол. США - прострочений основний борг (кредит), 1288,66 дол. США (3242,73 - 1954,07 = 1288,66 дол. США) - прострочені проценти, 184,41 дол. США - пеня, 500,00 грн неустойка.

24.          Крім того, відповідно до положень ст. 625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов`язання за період три роки до дня подачі вимоги кредитора, а саме з 01.12.2018 по 15.11.2021 боржник на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити проценти у розмірі 3% річних на загальну суму 4251,44 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01.12.2021 еквівалентно 115699,54 грн.

25.          Розмір та склад вимог АТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 за кредитним договором №11329821000 від 10.04.2008 станом на 15.11.2021 наведені у п. 3 цієї постанови. 

26.          Крім того, перед банком існують невиконані зобов`язання ОСОБА_1 за договором поруки №129614 від 25.07.2007, що був укладений ОСОБА_1 (поручителем) в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 (позичальника) по договору про надання споживчого кредиту №11188866000 від 25.07.2007.

27.          Згідно з п. 1.1 договору поруки поручитель зобов`язався відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх його зобов`язань перед банком, що виникли з кредитного договору №11188866000 від 25.07.2007, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, та і тих, що можуть виникнути в майбутньому, а саме: сума основного договору - 150000,00 дол. США, термін виконання основного зобов`язання - 24.07.2017.

28.          Крім того, ОСОБА_1 виступив майновим поручителем та уклав договір іпотеки від 25.07.2007 в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 (позичальника) за договором про надання споживчого кредиту №11188866000 від 25.07.2007. Згідно з договором іпотеки від 25.07.2007 прийнято в іпотеку нежитлові офісні приміщення під номерами 18, 20, 21, 22, 23 загальною площею 199,1 кв.м, в житловому будинку АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності у рівних частках по 1/3 за кожним.

29.          Рішенням Ленінського районного суду міста Вінниці від 28.10.2020 у справі №2-4915/10 в задоволенні вимог АТ "УкрСиббанк" щодо солідарного стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" відмовлено, вирішено стягнути з ОСОБА_3 загальну суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11188866000 від 25.07.2007 у розмірі 1125148,44 грн, а також судові витрати у виді судового збору у розмірі 1700,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 240,00 грн.

30.          Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 27.05.2011 у справі №22ц-1130 рішення Ленінського районного суду міста Вінниці від 28.10.2020 у справі №2-4915/10 скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" загальну суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11188866000 від 25.07.2007 у розмірі 1125148,44 грн, а також судовий збір у розмірі 1550,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 240,00 грн.

31.          Вказане рішення виконано частково. В погашення заборгованості по вказаному кредитному договору 04.02.2020 надійшло 468072,76 грн, які були конвертовані у валюту договору та погашено 14691,25 дол. США по процентах, та 3969,26 дол. США по кредиту. 

32.          Станом на 15.11.2021 згідно з рішенням суду залишається непогашеною заборгованість у розмірі 657075,71 грн (1125148,44 грн - 468072,76 грн = 657075,71 грн).

33.          Розмір та склад вимог АТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 за кредитним договором №11188866000 від 25.07.2007, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за рішенням апеляційного суду Вінницької області від 27.05.2011 у справі №22ц-1130 наведені у п. 4 цієї постанови. 

34.          Також у заяві зазначено, що заставне майно, яке було предметом іпотеки за кредитним договором №11329821000 від 10.04.2008, а саме однокімнатна квартира загальною площею 27,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , була переведена в нежитлове приміщення офісу, а саме 39/100 нежитлове приміщення офісу загальною площею 71,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , приміщення 2, 3 , яке 27.11.2019 було реалізовано на електронних торгах в ході проведення виконавчих дій, згідно з протоколом №448334. 

35.          Вимоги кредитора за кредитним договором №11329821000 від 10.04.2008 є незабезпеченими.

36.          З огляду на викладене, посилаючись на наведені вище обставини, кредитор просить суд визнати грошові вимоги до боржника.

Стислий виклад ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

37.          Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 19.04.2022 заяву АТ "Укрсиббанк" про визнання грошових вимог задоволено частково. Визнано грошові вимоги АТ "Укрсиббанк" до ОСОБА_1 в розмірі: за кредитним договором №11188895000 від 25.07.2007: 1245550,57 грн (1029696,44 грн основного боргу, 121361,45 грн відсотків, 1820,00 грн судових витрат за рішенням суду; 92672,68 грн 3% річних) - друга черга задоволення; 15846,32 грн (15346,32 грн пені, 500,00 грн неустойки) - третя черга задоволення; за кредитним договором №11329821000 від 10.04.2008: 438833,91 грн (379034,21 грн основного боргу, 25686,64 грн відсотків, 34113,06 грн 3% річних) - друга черга задоволення; 1960,76 грн (1460,76 грн пені, 500,00 грн неустойки) - третя черга задоволення; за кредитним договором №11188866000 від 25.07.2007: 658865,71 грн (657075,71 грн основний борг, 1790,00 грн судові витрати за рішенням суду) - друга черга задоволення; та 4540,00 грн - витрат на сплату судового збору (підлягають відшкодуванню позачергово до задоволення вимог кредиторів) у справі №902/986/21. В задоволенні решти кредиторських вимог відмовлено.

38.          Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.07.2022 ухвалу Господарського суду Вінницької області від 19.04.2022 залишено без змін.

39.          Судові рішення мотивовано тим, що заявивши до стягнення в судовому порядку заборгованість за кредитними договорами №11188895000 від 25.07.2007 та №11329821000 від 10.04.2008 в гривневому еквіваленті та погодившись з судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника у національній валюті, банк втратив право при зверненні в подальшому з грошовими вимогами до ОСОБА_1 у справі про його неплатоспроможність визначити суму боргу з урахуванням курсової різниці.

40.          Суди врахували, що ухвалою Господарського суду Вінницької області від 16.11.2021 відкрито провадження у справі №902/968/21 про неплатоспроможність ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризації боргів та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, тоді як АТ "Укрсиббанк" здійснено нарахування 3% річних за період з 01.12.2018 по 15.11.2021, виходячи з суми заборгованості, визначеної у доларах США та відповідно до еквіваленту по курсу НБУ станом на 01.12.2021

41.          З огляду на наведені вище положення закону та судову практику, господарські суди дійшли висновку, що визнанню підлягають вимоги до боржника щодо нарахування 3% річних за період, що передує моменту звернення до суду з кредиторськими вимогами з урахуванням положень ст. 120 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), виходячи з розміру заборгованості у гривнях, що визначена зазначеними вище судовими рішеннями.

Стислий виклад вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника

42.          АТ "УкрСиббанк" (далі - скаржник) звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Вінницької області від 19.04.2022, постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.07.2022 в частині невизнаних вимог АТ "УкрСиббанк" та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати грошові вимоги АТ "УкрСиббанк" у повному обсязі.

43.          Підставою касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає п. 1, п. 2, п. 4 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), п. 1 ч. 3 ст. 310 ГПК України.

44.          Скаржник вважає, що суди не врахували правовий висновок Верховного Суду щодо застосування ст. 75 ГПК України (звільнення від доказування та необхідності врахування мотивувальних частин рішення та обставин, встановлених у мотивувальній частині судових рішень), викладений у постановах від 10.10.2019 у справі №910/2164/18, від 08.07.2019 у справі №908/156/18, від 13.10.2020 у справі №5004/1694/11; неправильно врахували правові висновки Верховного Суду про застосування ст. 625 ЦК України (щодо правомірності нарахування 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України на розмір зобов`язань за кредитним договором у валюті зобов`язання), викладені у постановах від 19.01.2022 у справі №204/3530/21, від 07.04.2020 у справі №910/4590/19, від 13.01.2022 у справі №921/27/21, від 14.12.2021 у справі №911/3150/20, від 04.06.2019 у справі №916/190/18; а також щодо правомірності стягнення заборгованості за кредитним договором у іноземній валюті, визначеної кредитним договором, та стягнення процентів відповідно до ст. 625 ЦК України, викладений у постановах від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц, від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц, від 23.10.2019 у справі №723/304/16-ц, від 23.03.2021 у справі №909/1347/19, від 23.03.2019 у справі №521/21255/13-ц.

45.          Також скаржник просить відступити від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 17.02.2022 у справі №916/1482/21 шляхом його конкретизації щодо застосування ст.ст. 22, 184, 524, 533-535, 1049 ЦК України (стосовно грошового зобов`язання, що визначено в договорі (в валюті зобов`язання) та вимог щодо курсової різниці (окремих вимог).

46.          Крім того, скаржник вказує у касаційній скарзі на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. 

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

47.           ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу Господарського суду Вінницької області від 19.04.2022 та постанову Північно-західного апеляційного суду від 05.07.2022 - без змін.

48.          Відзив обґрунтований тим, що судами попередніх інстанцій було належним чином перевірено заявлені АТ "УкрСиббанк" грошові вимоги, а також перевірено докази на яких вони ґрунтуються. 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

49.          Предметом касаційного перегляду у цій справі є питання дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права під час розгляду грошових вимог АТ "УкрСиббанк".

50.          З урахуванням встановлених ст. 300 ГПК України меж розгляду справи судом касаційної інстанції, Верховний Суд переглядає судові рішення в межах вимог та доводів касаційної скарги.

51.          Верховний Суд відзначає, що за змістом ст. 1 КУзПБ грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України, зокрема до грошових зобов`язань належать зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

52.          Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника у справі про банкрутство (після відкриття провадження) та порядок розгляду судом відповідних заяв визначені, зокрема ст.ст. 45, 46, 47 КУзПБ.

53.          У справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17). 

54.          Суди попередніх інстанцій у цій справі встановили, що грошові вимоги АТ "УкрСиббанк" до боржника ґрунтуються на рішеннях судів цивільної юрисдикції, які набрали законної сили, і за якими грошові кошти стягнуті з боржника на користь кредитора у національній валюті - гривні.

55.          При цьому скаржник не погоджується з судовими рішеннями, що оскаржуються, в частині визнання його грошових вимог у гривні та вважає, що ці вимоги підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів у доларах США, оскільки кредити надавалися боржнику саме у доларах США.

56.          Верховний Суд відзначає, що аналіз судових рішень у справах №2-116/11, №2-4915/10, №127/13035/18 свідчить про те, що АТ "УкрСиббанк" не зверталося зі скаргами на рішення у наведених справах в частині стягнення з боржника сум в гривневому еквіваленті.

57.          Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.05.2018 у справі №750/8676/15-ц виклала правовий висновок, за яким кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

58.          Наведену правову позицію в тому числі врахували суди попередніх інстанцій під час вирішення питання щодо грошових вимог банку.

59.          При цьому, Верховний Суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі №761/12665/14-ц виклала позицію, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

60.          Однак, суди попередніх інстанцій встановили, що судовими рішеннями у справах цивільної юрисдикції стягнута заборгованість за кредитними договорами з боржника у національній валюті - гривні, тобто немає двозначності до розуміння суті обов`язку боржника щодо виконання зобов`язання.

61.          У цьому зв`язку Верховний Суд погоджується з рішеннями судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для визнання грошових вимог АТ "УкрСиббанк" у гривні, оскільки кредитор, який сам визначив заборгованість в еквіваленті на національну валюту - гривню України, погодився із судовими рішеннями, якими таку заборгованість стягнуто з боржника, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

62.          Отже, є правильними висновки судів попередніх інстанцій, що, заявивши до стягнення в судовому порядку заборгованість за кредитними договорами в гривневому еквіваленті та погодившись з судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, АТ "УкрСиббанк" втратило право при зверненні в подальшому з грошовими вимогами до ОСОБА_1 у справі про його неплатоспроможність визначити суму боргу з урахуванням курсової різниці.

63.          При цьому Верховний Суд відхиляє доводи скаржника про те, що суди не врахували правовий висновок Верховного Суду щодо застосування ст. 75 ГПК України (а саме звільнення від доказування та необхідності врахування мотивувальних частин рішення та обставин, встановлених у мотивувальній частині судових рішень), викладений у постановах від 10.10.2019 у справі №910/2164/18, від 08.07.2019 у справі №908/156/18, від 13.10.2020 у справі №5004/1694/11, оскільки в цьому випадку не зважаючи на те, що у судових рішеннях судів цивільної юрисдикції, на які посилається скаржник, у мотивувальній частині встановлено факт надання кредитів у доларах США, заборгованість була стягнута у національній валюті - гривні. 

64.          Наведене вище спростовує доводи касаційної скарги стосовно необхідності застосування правової позиції, наведеної у постановах Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №910/2164/18, від 08.07.2019 у справі №908/156/18 та від 13.10.2020 у справі №5004/1694/11, та визначення суми заборгованості за кредитом у доларах США, оскільки суми заборгованості вже були визначені рішеннями судів та це б зумовило невиправдане втручання судом у принцип res judicata.

65.          Крім того, Верховний Суд також враховує позицію викладену у постанові Верховного Суду від 19.10.2022 у справі №278/2290/20 згідно з якою кредитор, який звернувся до суду з позовом до боржника про дострокове стягнення кредитної заборгованості у гривнях, змінив не лише строк виконання основного зобов`язання, а й валюту зобов`язання, тобто кредитор сам визначив заборгованість за кредитним договором у валюті України.

66.          Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

67.          Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень ст. 625 ЦК України, зробила висновок, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (п. 43 постанови), а поєднання цих вимог в одній справі не є обов`язковим.

68.          Відповідна правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 13.01.2022 у справі №921/27/21 та від 14.12.2021 у справі №911/3150/20. Також у цих постановах зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

69.          У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2010 у справі №916/190/18 викладено правову позицію, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. 

70.          Доводи касаційної скарги щодо неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду у наведених постановах Верховного Суду, зокрема, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої ст. 625 цього Кодексу; що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю; що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, відхиляються Верховним Судом, оскільки у справі, що розглядається, висновки суду апеляційної інстанції не суперечать наведеним висновкам Верховного Суду. Так, суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін ухвалу суду про часткове визнання грошових вимог, вирішував питання про те, в якій валюті підлягають визнанню вимоги кредитора до боржника щодо нарахування 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України з урахуванням наявності судових рішень у цивільних справах, якими стягнута основна суму заборгованості за кредитора у гривнях. 

71.          У цьому зв`язку суди попередніх інстанцій зазначили про наявність правових підстав для визнання грошових вимог, зокрема заборгованості за кредитом, виходячи з розміру заборгованості у гривнях, що визначена судовими рішеннями у цивільних справах, та здійснивши власний розрахунок 3% річних, дійшли цілком обґрунтованого висновку про те, що пред`явлені вимоги до боржника щодо 3% річних підлягають частковому визнанню, а саме: за кредитним договором №11188895000 в розмірі 92672,68 грн та за кредитним договором №11329821000 в розмірі 34113,06 грн, оскільки судові рішення, за якими стягнуто заборгованість у гривні на користь кредитора не були оскаржені та набрали законної сили, тому визначені у цих рішеннях грошові зобов`язання боржника підлягають обов`язковому визнанню у справі, що нині переглядається.

72.          При цьому, Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 19.01.2022 у справі №204/3530/17, в якій зазначено, що "суди не врахували, що при обрахунку трьох процентів річних за основу може братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні; стягнення судами кредитної заборгованості в національній валюті в еквіваленті за курсом НБУ не змінює змісту такого зобов`язання, не є перешкодою обрахунку кредитором трьох процентів річних у валюті зобов`язання та не свідчить про інший предмет спору". При цьому, у наведеній справі позивач просив стягнути в тому числі 3% річних за несплачену суму кредиту у розмірі 92579,33 грн, а сума боргу за кредитом вже була стягнута на підставі рішення суду у національній валюті - гривні. У зв`язку з чим Верховний Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" 92579,33 грн 3% річних, тобто в національній валюті, а не в іноземній валюті, що і було зроблено судами у справі, що переглядається. Отже, прийняті судові рішення у справі №902/986/21 не суперечать наведеній позиції. 

73.          Скаржник у касаційній скарзі посилається на те, що суд апеляційної інстанції не врахував правовий висновок Верховного Суду щодо правомірності стягнення заборгованості за кредитним договором у іноземній валюті, визначеної кредитним договором, та стягнення процентів відповідно до ст. 625 ЦК України, викладений у постановах від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц, від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц, від 23.10.2019 у справі №723/304/16-ц, від 23.03.2021 у справі №909/1347/19, від 23.03.2019 у справі №521/21255/13-ц.

74.          Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц під час обчислення 3% річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи в судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. У разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана в резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. 

75.          Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №723/304/16.

76.          У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №464/3790/16-ц викладено позицію, що перерахування стягувачеві суми в національній валюті України чи в іншій валюті, аніж валюта, зазначена в резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

77.          Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Верховного Суду від 23.03.2021 у справі №909/1347/19, від 23.03.2019 у справі №521/21255/13-ц, на які посилається скаржник.

78.          Водночас, Верховний Суд не бере до уваги доводи скаржника про неврахування апеляційним господарським судом правових висновків у наведених постановах Верховного Суду у справах №464/3790/16-ц, №723/304/16-ц, №373/2054/16-ц, №909/1347/19, №521/21255/13-ц щодо стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, яка визначена умовами кредитного договору, та стягнення 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України також в іноземній валюті, адже правовідносини у зазначених справах не є подібними до цієї справи. У справі, що переглядається, вирішується питання щодо визнання грошових вимог кредитора у справі про банкрутство як в частині суми основної заборгованості, так і в частині 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України за наявності судових рішень, якими стягнуто заборгованість за кредитним договором в національній валюті, тобто з урахуванням принципу res judicata.

79.          Верховний Суд зауважує, що резолютивні частини судових рішень у цивільних справах, містять чітке визначення заборгованості, яка підлягає стягненню, виключно у національній валюті - гривні, без зазначення еквіваленту в іноземній валюті. Вказані рішення не оскаржувалися і є чинні, що сторонами не заперечується. Тобто кредитор погодився із рішеннями судів цивільної юрисдикції, якими визначено розмір невиконаного зобов`язання боржника та стягнуто заборгованість саме у національній валюті - гривні України.

80.          Крім того, Верховний Суд вважає за необхідне зауважити на тому, що касаційна скарга не містить доводів щодо неправильності обрахування цього розміру 3 % річних на суму боргу та скаржником не вказано, який саме розмір 3% річних має бути визнано судом.

81.          В обґрунтування вимог, викладених у касаційній скарзі, скаржник посилається також на положення ч. 2 ст. 2 ст. 287 ГПК України та просить відступити від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 17.02.2022 у справі №916/1482/21 шляхом його конкретизації.

82.          Так, у справі №916/1482/21 у подібних правовідносинах, Верховний Суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав для визнання грошових вимог кредитора-банку до боржника щодо суми основної заборгованості за кредитом та нарахованих на цю суму боргу 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України саме у гривні, оскільки основна сума заборгованості за кредитом була стягнута у гривні за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

83.          Враховуючи викладене, а також мотиви, викладені у цій постанові, Верховний Суд при розгляді цієї справи не вбачає підстав від відступу від вищевикладеної правової позиції.

84.          Щодо решти доводів, викладених скаржником у касаційній скарзі, то Верховний Суд зазначає, що порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, може бути підставою для скасування судових рішень у випадках передбачених, зокрема, п. 1 ч. 3 ст. 310 ГПК України, якщо є висновок про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 ч. 2 ст. 287 цього Кодексу. Проте у цій справі заявлені скаржником підстави для касаційного оскарження судових рішень попередніх інстанцій з посиланням на пункти 1, 2 ч. 2 ст. 287 ГПК України не підтвердилися.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

85.          Верховний Суд вважає висновок господарських судів попередніх інстанцій про часткове визнання грошових вимог АТ "УкрСиббанк" до боржника у справі обґрунтованим. Суди правильно застосували норми процесуального і матеріального права до цих правовідносин сторін.

86.          Відповідно до ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

87.          Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції та ухвали господарської суду першої інстанції в частині невизнаних вимог АТ "УкрСиббанк", - без змін. 

Судові витрати

88.          У зв`язку з тим, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника. 

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "УкрСиббанк" залишити без задоволення.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.07.2022 та ухвалу Господарського суду Вінницької області від 19.04.2022 в частині невизнаних вимог Акціонерного товариства "УкрСиббанк" у справі №902/986/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                       В. Картере

Судді                                                                                                    К. Огороднік

                                                                                                    В. Пєсков