ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року	  м. Одеса	Справа № 916/3449/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Принцевської Н.М., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання, за дорученням головуючого судді Молодов В.С.

за участю представників учасників справи:
від Товариства з обмеженою відповідальністю “ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ”, м. Одеса – не з`явився;
від Акціонерного товариства «ОДЕСАГАЗ», м. Одеса - І.М. Ельчібекян, за ордером.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ”, м. Одеса
на рішення    Господарського суду Одеської області від 22.06.2021 року, м. Одеса, суддя Цісельський О.В., повний текст рішення складено та підписано 02.07.2021 року
у справі    №    916/3449/20
за позовом    Товариства з обмеженою відповідальністю “ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ”, м.Одеса
до відповідача    Акціонерного товариства «ОДЕСАГАЗ», м. Одеса
про    визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю “ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ”, м. Одеса звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Акціонерного товариства «ОДЕСАГАЗ», м. Одеса, в якому просило суд визнати неправомірними дії Акціонерного товариства «ОДЕСАГАЗ», м. Одеса щодо надання, починаючи з 01.10.2018 року, недостовірних даних про обсяги природного газу, спожиті побутовими споживачами та зобов`язати Акціонерне товариство «ОДЕСАГАЗ», м. Одеса здійснити перерахунок обсягів фактично спожитого побутовими споживачами природного газу, починаючи з 01.10.2018 року по 31.07.2020 року; стягнути з Акціонерного товариства «ОДЕСАГАЗ», м. Одеса на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ”, м. Одеса судові витрати у розмірі 4204,00 грн. судового збору.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оператор ГРМ, яким є Акціонерне товариство «ОДЕСАГАЗ», м. Одеса, та на якого покладено обов`язок з визначення спожитого побутовими споживачами на території м. Одеси та Одеської області обсягу природного газу, надавало позивачу недостовірні дані щодо таких обсягів, що порушує права позивача, як постачальника природного газу, оскільки призводить до збільшення заборгованості позивача перед Приватним акціонерним товариством «НАК «Нафтогаз України» за договорами купівлі-продажу природного газу від 03.10.2018 року № 18-338-Н та від 05.11.2018 № 15-538-Н, у відповідності до яких обсяг природного газу, що закуповує позивач визначається саме на підставі даних про обсяги спожитого природного газу побутовими споживачами (населенням), які формує та надає оператор ГРМ - Акціонерне товариство «ОДЕСАГАЗ», м. Одеса, та які, як встановлено позивачем, є завищеними та такими, що не підтверджуються фактичними показниками лічильників (приладів обліку) побутових споживачів (населення), що свідчить про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань, як оператором ГРМ.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.06.2021 року у справі №916/3449/20 (суддя Цісельський О.В.) у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю “ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ”, м. Одеса до Акціонерного товариства «ОДЕСАГАЗ», м. Одеса відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем належними та допустимими доказами у справі не доведено, а судом не встановлено факту порушення відповідачем норм діючого законодавства, а також умов договірних зобов`язань при здійсненні розподілу природного газу, в тому числі - в частині обліку спожитого природного газу побутовими споживачами за період з 01.10.2018 року по 31.07.2020 року, з огляду на що суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання неправомірними дій Акціонерного товариства «ОДЕСАГАЗ», м. Одеса щодо надання Товариству з обмеженою відповідальністю “ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ”, м. Одеса недостовірних обсягів природного газу, спожитого побутовими споживачами за період з 01.10.2018 року по 31.07.2020 року, та, відповідно, зобов`язання здійснити перерахунок обсягів фактично спожитого природного газу за вказаний період.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю “ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ”, м. Одеса із рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просило суд рішення Господарського суду Одеської області від 22.06.2021 року у справі № 916/3449/20 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ”, м. Одеса до Акціонерного товариства «ОДЕСАГАЗ», м.Одеса задовольнити повністю, а також стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ”, м. Одеса судові витрати.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. Зокрема, скаржник зазначає, що твердження суду про ненадання позивачем жодних доказів завищення обсягів споживання для осіб є помилковим, оскільки, по-перше, як вказує скаржник, він звертався із листом від 02.03.2020 року № 10.0-02/0571 до відповідача по побутовим споживачам: особовий рахунок НОМЕР_1 , ЕІС КОД споживача 56XM25A09056788Z; особовий рахунок НОМЕР_2 , ЕІС КОД споживача 56ХМ25А09894792В; особовий рахунок НОМЕР_3 , ЕІС КОД споживача 56ХМ25А09894792В; особовий рахунок НОМЕР_4 , ЕІС КОД споживача 56ХМ25А10956388Е; особовий рахунок НОМЕР_5 , ЕІС КОД споживача 56ХМ25А359176783, у яких був наявний розрахунковий борг із сумою більше 500 000,00 грн. По вище зазначених особових рахункам відповідачем скориговано (зменшено) обсяги спожитого газу по ряду в значному обсязі, при тому, що за період лютий 2016 - березень 2020 року акти приймання-передачі з АТ «НАК «Нафтогаз України» були вже сформовані та в них закладені попередні, завищені обсяги спожитого природного газу.
По-друге, керуючись п. 23 розділу III Правил постачання природного газу, позивачем було проведено вибіркову звірку інформації про показники лічильника (приладу обліку) природного газу, по конкретних побутових споживачах, та тією Інформацією, що розміщувалася Акціонерним товариством «ОДЕСАГАЗ», м. Одеса в системі «Газоліна» та було встановлено суттєві розбіжності в даних, зокрема по 13-ти особовим рахункам №10058886, 10159354, 10210670, 10217682, 10225571, 10240256, 10302860, 10395538, 10401545, 10406936, 10419229, 10420243, 10421422 станом на жовтень 2019 - липень 2020 року, по яких наявні фотокопії приладів обліку (лічильників) природного газу побутових споживачів.
По-третє, як вказує скаржник, він звертався до суду із клопотанням про витребування доказів від 02.03.2021 року № 03-21/01, яке ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.03.2021 року було задоволено, проте відповідачем ухвала від 04.03.2021 року в повному обсязі не виконана, жодного доказу не подано, а господарським судом, у відповідності до ч. 8 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, заходи процесуального примусу до відповідача не застосовані.
Також скаржник посилається на те, що відповідачем не надано жодного доказу, що ним застосовано коефіцієнт приведення до стандартних умов при визначенні обсягу розподіленого природного газу по об`єктах побутових споживачів, вузли обліку яких не обладнані корекцією тиску та температури; чи взагалі Акціонерне товариство «ОДЕСАГАЗ», м. Одеса при визначенні розподіленого обсягу природного газу для побутових споживачів, вузли обліку яких не обладнані корекцією тиску та температури, застосовує приведення газу до стандартних умов? А тому є безпідставними посилання суду на те, що з моменту затвердження Кодексу ГРМ та впродовж спірних правовідносин, законодавчо було встановлено, що об`єм природного газу в точках комерційного обліку має бути приведений до стандартних умов та приведений в одиниці енергії (обсяг), а в подальшому визначений та врегульований порядок перерахунку об`єму природного газу в його обсяг, визначений в одиницях енергії.
Щодо посилань суду на те, що позивач вважає неправомірними нарахування обсягів відповідачем щодо всіх побутових споживачів за період з 01.10.2018 року по 31.07.2020 року, скаржник вказує, що жодної згадки про неправомірні дії відповідача щодо усіх побутових споживачів (станом на 01.11.2020 року їх кількість складала 636 540 осіб) в тексті позову немає. 
Щодо доступу позивача до інформаційної платформи та відповідно до інформації щодо обсягів спожитого природного газу споживачами у відповідні календарні періоди з електронної платформи в мережі Інтернет, Товариство з обмеженою відповідальністю “ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ”, м. Одеса стверджує, що позивач має лише доступ до перегляду даних, що розміщуються відповідачем - оператором ГРМ на Інформаційній платформі. У разі відсутності коригування обсягів розподіленого природного газу по ЕІС-кодам побутових споживачів, що мала бути здійснена відповідачем, дані, розміщені на Інформаційній платформі не є коректними - є завищеними та, відповідно, порушують права позивача, оскільки безпідставно збільшують грошове зобов`язання позивача перед АТ «НАК «Нафтогаз України».
Таким чином, побутові споживачі, які забезпечені засобами (приладами) обліку газу, сплачують за спожитий природний газ згідно фактичних показників лічильників газу, а розрахунок з оптовими продавцями природного газу позивачем проводиться відповідно до інформації про обсяги природного газу, наданої оператором ГРМ - відповідачем.
При цьому, оператор ГРМ зобов`язується не рідше одного разу на шість місяців здійснювати контрольне зняття показань лічильника газу та формувати об`єм розподілу та споживання природного газу по споживачу за розрахунковий місяць, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника газу, з урахуванням його фактичних показань, що відповідачем не робиться, оскільки, як зазначав представник останнього в одному із судових засідань в суді першої інстанції, у зв`язку із недостатньою кількістю працівників та великим обсягом особових рахунків, що обладнані приладом обліку (лічильником).
Окрім зазначеного, із посиланням на приписи Типового договору розподілу природного газу та Кодексу ГРС, скаржник вказує, що побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу.
У разі неотримання оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог Кодексу ГРС. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань. Група споживання по кожному об`єкту побутового споживача, який розраховується за лічильником газу, визначається оператором ГРМ згідно з Кодексом ГРС. Номер групи споживання зазначається оператором ГРМ в персоніфікованих даних заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу та в рахунках оператора ГРМ про сплату послуг за договором розподілу природного газу.
Розбіжності у частині визначення об`єму та/або обсягу розподіленого та спожитого природного газу врегульовуються договором розподілу природного газу, а у разі недосягнення згоди - в судовому порядку. До вирішення цього питання величина об`єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних оператора ГРМ..
Разом з тим, ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Відповідно до ч. 2 ст. 32 цього ж Закону, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.
Тобто, згідно вимог Закону «Про житлово-комунальні послуги», розмір оплати спожитих комунальних послуг визначається виключно двома способами: або за лічильниками або за встановленими нормами споживання.
Таким чином, на законодавчому рівні не має чітко визначеної позиції щодо порядку визначення оператором ГРМ обсягів газу, що підлягають оплаті побутовим споживачем у випадку їх непередання у строки, передбаченими типовим договором та кодексом ГРМ.
З одного боку приписами типового договору та кодексу ГРМ визначено, що у випадку порушення строків надання показників, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу за розрахунковий період визначається оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання. Проте, тим же типовим договором та кодексом ГРМ визначається, що при здійсненні обліку спожитого природного газу побутовим споживачем за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу беруться кубічні метри (м.куб.) природного газу, визначені відповідно до фактичних показів лічильника природного газу або відповідно до норм споживання природного газу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України. Розбіжності у частині визначення об`єму та/або обсягу розподіленого та спожитого природного газу врегульовуються договором розподілу природного газу, а у разі недосягнення згоди - в судовому порядку. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що розмір плати розраховується виходячи з показань засобів обліку.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.07.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ”, м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 22.06.2021 року у справі № 916/3449/20, справу призначено до судового розгляду.
06.09.2021 року через канцелярію до Південно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства «ОДЕСАГАЗ», м. Одеса надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ”, м. Одеса залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 22.06.2021 року у справі № 916/3449/20 – без змін. Судовою колегією відзив було долучено до матеріалів справи.
У відзиві відповідач зазначає, що висунуті в апеляційній скарзі вимоги є незаконними та необґрунтованими, не враховують дійсних правовідносин, що склалися між сторонами. Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, є непереконливими, основаними на довільній та суб`єктивній інтерпретації норм матеріального справа і спростовуються наявними доказами та матеріалами справи.
Так, як вказує відповідач, позивач суттю своїх вимог у позові ставить під сумнів достовірність даних, наданих оператором ГРМ щодо обсягів фактично поставленого (розподіленого) природного газу і на підставі яких були визначені фінансові зобов`язання позивача за отриманий від АТ НАК «Нафтогаз України» для побутових споживачів (населення) природний газ. При цьому, законом встановлено, що сумнів не є доказом і він повинен базуватися на фактах. Наведений позивачем перелік споживачів, по особових рахунках яких «нібито виявлено» суттєві розбіжності в обсягах спожитого газу, за його ж твердженням, не є вичерпним та повного обсягу неправомірних дій оператора позивачем не встановлено, тому це не є фактом, а є лише припущенням. Припущення не можуть бути допущені та прийняті до розгляду судом у якості доказів.
Також, як вказує відповідач, відповідно до положень Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2498, у разі неотримання оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань. Група споживання по кожному об`єкту побутового споживача, який розраховується за лічильником газу, визначається оператором ГРМ згідно з Кодексом ГРМ. Номер групи споживання зазначається оператором ГРМ в персоніфікованих даних заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу та в рахунках оператора ГРМ про сплату послуг за договором розподілу природного газу.
Так, у випадку неотримання оператором ГРМ показань лічильника газу обсяг споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період.
Також механізм визначення фактичних обсягів спожитого природного газу побутовими споживачами передбачено Кодексом ГРМ та типовим договором постачання газу.
Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженим Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2500, у розділі VI встановлені права та обов`язки постачальника. Згідно них він має право отримувати від побутового споживача плату за поставлений природний газ; контролювати правильність оформлення платіжних документів; ініціювати припинення постачання природного газу споживачу у порядку та на умовах, визначених договором та чинним законодавством.
Крім цього, постачальнику (позивачу) надається право: безперешкодного доступу до лічильників газу споживача для перевірки показань фактично використаних споживачем обсягів природного газу; проводити разом зі споживачем звіряння фактично використаних обсягів природного газу з підписанням відповідного акту; отримувати відшкодування збитків від споживача, що понесені ним у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань перед постачальником, відповідно до умов договору та чинного законодавства; мати інші права, передбачені чинними нормативно-правовими актами і договором.
Таким чином, як зауважує відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю “ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ”, м. Одеса мало і має сьогодні змогу визначити фактичний обсяг природного газу, який був спожитий побутовими споживачами у звітному місяці, як із використанням даних, отриманих від відповідача, так і самостійно.
Відтак, Товариство з обмеженою відповідальністю “ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ”, м.    Одеса відповідно до зазначених вище норм чинного законодавства при проведенні звірки із побутовими споживачами природного газу, має самостійно відображати саме фактичні показники лічильників (приладів обліку) спожитого природного газу населенням.
Відповідач також наголошує, що крім споживачів, які забезпечені приладами обліку газу, існують споживачі, які розраховуються з Товариством з обмеженою відповідальністю “ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ”, м.    Одеса, виходячи з встановлених законодавством норм споживання газу у побуті, тобто взагалі не потребують втручання у нарахування з боку оператора ГРС.
15.09.2021 року, через канцелярію до Південно-західного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про призначення судово-економічної експертизи за вх. №3648/21, яке було долучено колегією суддів до матеріалів справи.
Протокольною ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду, під час судового засідання у справі №916/3449/20 від 20.09.2021 року оголошено перерву з метою надання іншим учасникам справи можливості надати до суду апеляційної інстанції обґрунтовані заперечення на вказане вище клопотання позивача про призначення у справі судово-економічної експертизи, або згоду на його задоволення.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2021 року у справі №916/3449/20 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю “ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ”, м.Одеса про призначення у справі № 916/3449/20 судової економічної експертизи від 15.09.2021 року вх. №3648/21 задоволено частково; призначено по справі №916/3449/20 судову економічну експертизу, на дослідження якої поставлено наступні питання:
2.1. Чи підтверджується документально об`єм розподiленого вiдповiдачем природного газу побутовим споживачам позивача, в яких встановлено iндивiдуальнi лiчильники, за перiод з 01.10.2018 року по 31.07.2020 року та в яких обсягах помiсячно?;
2.2.Чи підтверджується документально    визначення    вiдповiдачем    обсягів розподiленого природного газу в перiод з 01.10.2018 року по 31.07.2020 року з врахуванням Методики приведения об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лiчильникiв у разi вiдсутностi приладiв для вимiрювання температури та тиску газу, затвердженої наказом Мiнiстерства палива та енергетики України вiд 26.02.2004 року №116? Якщо так, то в яких обсягах помiсячно та чи правильно здiйснено визначення таких обсягiв у вiдповiдностi до вказаної Методики при облiку природного газу розподiленого побутовим споживачам, в яких встановленi iндивiдуальнi лiчильники?;
2.3.Чи підтверджуєтъся документально застосування вiдповiдачем норм споживання природного газу для побутових споживачiв, у яких вiдсутнiй облiк природного газу iз застосуванням засобiв вимірювальної технiки, передбачених постановою Кабiнету Мiнiстрiв України вiд 08.06.1996 року № 619 «Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разi вiдсутностi газових лiчильникiв» в редакції постанови Кабiнету Мiнiстрiв України вiд 06.08.2014 року № 409 «Про встановлення державних соцiальних стандартiв у сферi житлово-комунального обслуговування»? Якщо так, то в яких обсягах за перiод з 01.10.2018 року по 31.07.2020 року помiсячно?;
проведення судової експертизи доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6); витрати, пов`язані із проведенням експертизи, покладено на Товариство з обмеженою відповідальністю «ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ», м. Одеса; попереджено експертів, які проводитимуть експертизу, про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384, 385 Кримінального кодексу України за дачу завідомо неправдивого висновку та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків; запропоновано судовому експерту реалізувати надане йому ст. 13 Закону України "Про судову експертизу" право щодо зазначення в експертному висновку фактів, які мають значення для справи і з приводу яких йому не були поставлені питання; матеріали справи направлено до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (03057, м.Київ, вул. Смоленська, 6) для проведення судової експертизи; провадження у справі №916/3449/20 зупинено на час проведення експертизи.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 року задоволено Клопотання Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 18.10.2021 року вих. № 526/1017/14285-21/71 та від 18.10.2021 року вх. № 527/1017/14285-21/71; погоджено експертній установі проведення експертизи у справі №916/3449/20 у термін, більший ніж 90 календарних днів; зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю “ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ”, м.Одеса та Акціонерному товариству “ОДЕСАГАЗ”, м. Одеса надіслати на адресу експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України:
- регістри бухгалтерського обліку по договору на розподіл природного газу від 30.06.2015 року №02-15-Н;
- відомості щодо проведених побутовим споживачам коригувань обсягів розподіленого природного газу у досліджуваному періоді, із зазначенням підстав проведення коригувань;
- відомості щодо оплати (платіжні доручення, банківські виписки) по договору від 30.06.2015 року №02-15-Н;
провадження у справі № 916/3449/20 зупинено на час проведення експертизи.
21.09.2022 року на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 916/3449/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ”, м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 22.06.2021 після експертизи разом з висновком експертів №30406/21-71/24290:24294/22-71 від 12.09.2022 року, який долучено до матеріалів господарської справи.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.09.2022 року у справі №916/3449/20 поновлено апеляційне провадження у справі № 916/3449/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ”, м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 22.06.2021 року з 30.09.2022 року, справу призначено до судового розгляду.
09.11.2022 року через канцелярію до Південно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства “ОДЕСАГАЗ”, м. Одеса надійшли пояснення по суті скарги та експертного висновку (вх. №3045/21/Д8), у яких відповідач зазначив, що повністю погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним. Крім того, на думку заявника, наданий суду висновок експерта, хоча формально може бути доказом згідно п.п. 2 ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, але не має ознак доказу згідно диспозиції цієї ж статті. Таким чином, на переконання Акціонерного товариства “ОДЕСАГАЗ”, м. Одеса, у зв`язку із тим, що висновок експерта не дає можливості встановити будь-які факти наявності або відсутності протиправної діяльності, такий висновок має бути відхилений і не врахований при прийнятті рішення. Вказані пояснення колегією суддів долучено до матеріалів справи.
В судовому засіданні, представник відповідача заперечував щодо вимог, викладених апелянтом в апеляційній скарзі, просив суд апеляційну скаргу скаржника залишити без задоволення, оскаржуване рішення – без змін.
Представник апелянта в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином шляхом направлення копії ухвали суду про поновлення апеляційного провадження та призначення справи до розгляду на електронну адресу такої особи, про причини неявки в судове засідання суд апеляційної інстанції не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань процесуального характеру суду апеляційної інстанції не надав.
Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема “Іззетов проти України”, “Пискал проти України”, “Майстер проти України”, “Субот проти України”, “Крюков проти України”, “Крат проти України”, “Сокор проти України”, “Кобченко проти України”, “Шульга проти України”, “Лагун проти України”, “Буряк проти України”, “ТОВ “ФПК “ГРОСС” проти України”, “Гержик проти України” суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
З урахуванням викладеного, оскільки судом апеляційної інстанції було створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, явка сторін до суду ухвалами не визнавалася обов`язковою, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, строк розгляду ухвали є скороченим і добігає кінця, учасники справи мали можливість подати всі необхідні клопотання та заяви, висловити свої позиції щодо суті спору та вимог і доводів апеляційної скарги, а затягування строку розгляду скарги в даному випадку може призвести до порушення прав особи, що прийняла участь в засіданні суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника апелянта. 
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ”, м. Одеса не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 22.06.2021 року у справі № 916/3449/20 є правомірним та таким, що не потребує скасування, виходячи з наступного. 

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

Товариство з обмеженою відповідальністю “ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ”, м. Одеса є суб`єктом ринку природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам та релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) на території м. Одеси та Одеської області відповідно до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 року за № 187, від 19.10.2018 року за № 867.
Товариство з обмеженою відповідальністю “ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ”, м. Одеса здійснює постачання природного газу на підставі виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг ліцензії згідно Постанови № 674 від 18.05.2017 року.
30.06.2015 року між Публічним акціонерним товариством «ОДЕСАГАЗ», м. Одеса (газорозподільне підприємство), що здійснює діяльність на підставі ліцензії № 295532, та Товариством з обмеженою відповідальністю “ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ”, м. Одеса (замовник) було укладено договір на розподіл природного газу № 02-15-Н, за яким газорозподільне підприємство зобов`язалось надати замовнику послугу з транспортування природного газу розподільними мережами до межі балансової належності об`єктів споживачів замовника (далі – пункт призначення) відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін, а замовник зобов`язався сплатити газорозподільному підприємству вартість послуги з транспортування природного газу ГРМ у розмірі, строки та в порядку, що передбачені умовами договору (пункти 2.1-2.2 договору на розподіл природного газу).
Відповідно до п. 3.1 договору на розподіл природного газу за розрахункову одиницю протранспортованого природного газу приймається один кубічний метр (куб.м) газу, приведений до стандартних умов: температура газу (t) = 20 градусів за Цельсієм, тиск газу (Р) = 760 мм ртутного стовпчика (101,325 кПа).
Пунктом 3.2 договору на розподіл природного газу визначено, що облік обсягів природного газу, що транспортується на умовах договору, здійснюється згідно з Правилами користування та Правилами обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затвердженими наказом Міністерства палива та енергетики України від 27 грудня 2005 року № 618, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 26 січня 2006 року за № 67/11941 та для споживачів-населення за Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року № 2246.
Обсяг протранспортованого природного газу за розрахунковий період для споживачів постачальника за регульованим тарифом визначається відповідно до договорів на постачання газу, укладених між замовником, відповідним споживачем та газорозподільним підприємством (п. 3.3 договору на розподіл природного газу).
Згідно з п. 3.4 договору на розподіл природного газу акт про фактичний обсяг спожитого (протранспортованого) газу за розрахунковий період по споживачах постачальника за регульованим тарифом, що є замовником, у зазначений термін формує газорозподільне підприємство та передає його на погодження замовникові. При наявності розбіжностей у частині визначення обсягу протранспортованого газу вони підлягають урегулюванню відповідно до умов договору або в судовому порядку. До вирішення цього питання обсяг протранспортованого газу встановлюється відповідно до даних газорозподільного підприємства.
Відповідно до 4.6 договору на розподіл природного газу послуги з транспортування природного газу ГРМ підтверджуються підписаним між газорозподільним підприємством та замовником актом наданих послуг з транспортування природного газу ГРМ, що оформлюється з урахуванням обсягу протранспортованого газу за розрахунковий період, визначеного відповідно до розділу ІІІ договору.
В свою чергу, пунктом 4.8. договору на розподіл природного газу визначено, що замовник протягом двох днів з дня одержання акту наданих послуг зобов`язується повернути газорозподільному підприємству один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту наданих послуг. У випадку відмови від підписання акту наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до законодавства. До вирішення спірних питань обсяг протранспортованого природного газу та сума для оплати наданих послуг з транспортування природного газу ГРМ установлюються відповідно до даних газорозподільного підприємства.
Відповідно до п. 4.9 договору на розподіл природного газу акти наданих послуг є підставою для остаточних розрахунків замовника з газорозподільним підприємством.
Згідно з п. 5.1 договору на розподіл природного газу розрахунки за послуги з транспортування природного газу ГРМ здійснюється за тарифом на транспортування природного газу розподільними трубопроводами за 1000 куб.м. (далі – тариф), встановленим для газорозподільного підприємства Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Пунктом 5.2 договору на розподіл природного газу встановлено, що тариф, встановлений згідно з п. 5.1 цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання ним чинності. Визначена на його основі вартість послуги з транспортування природного газу розподільними трубопроводами буде застосовуватись сторонами при складенні актів наданих послуг та розрахунків за ці послуги згідно з умовами договору.
Розрахунковий період за договором становить один місяць з 10.00 години першого дня місяця до 10.00 години першого дня наступного місяця включно. Місячна вартість послуг з транспортування природного газу ГРМ визначається як добуток тарифу на загальний обсяг протранспортованого природного газу, розрахованого на умовах, визначених у розділі IV договору та податку на додану вартість (п. 5.3 договору на розподіл природного газу).
Відповідно до п. 5.4 договору на розподіл природного газу загальна сума договору складається з місячних сум вартості планових обсягів транспортування природного газу ГРМ газорозподільним підприємством замовнику.
До обов`язків газорозподільного підприємства у п. 6.1. договору на розподіл природного газу віднесено, зокрема: забезпечення транспортування природного газу ГРМ до пунктів призначення на умовах та в обсягах, визначених договором та погоджених оператором, за умови дотримання дисципліни відбору природного газу та розрахунків замовника за надані газорозподільним підприємством послуги; складення та надання на погодження замовникові акту наданих послуг; забезпечення за підсумками розрахункового періоду формування обсягу газу по споживачах постачальника за регульованим тарифом, що є замовником, та не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надавати зазначеному замовникові персоніфіковані дані про фактичний обсяг спожитого (протранспортованого) газу по кожному споживачу цього замовника. При цьому, за окремим письмовим запитом замовника по конкретному споживачу щодо уточнення даних або інформації (покази вузла обліку тощо) про обсяг споживання газу надати відповідну письмову відповідь протягом п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Згідно з п. 6.4. договору на розподіл природного газу замовник має право на коригування планових обсягів природного газу в установленому порядку.
Договір набирає чинності з дня його підписання та укладається на термін до 31 грудня 2015 року. Договір вважається продовженим до 31 грудня кожного наступного року, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. При цьому, сторони повинні переоформити додаток до договору, у якому визначити планові обсяги газу на продовжений строк (п. 11.1 договору на розподіл природного газу).
На виконання вказаного договору щомісячно між сторонами склались та підписувались реєстри реалізації природного газу, відповідно до яких загальний обсяг спожитого природного газу населенням складає: 
- у листопаді 2018 року - 50537,334 тис.куб.м.;
- у грудні 2018 року - 75591,770 тис.куб.м.;
- у січні 2019 року - 88869,627 тис.куб.м.;
- у лютому 2019 року - 66600,368 тис.куб.м.; 
- у березні 2019 року - 56384,949 тис.куб.м.; 
- у квітні 2019 року - 31328,859 тис.куб.м.; 
- у травні 2019 року - 12223,710 тис.куб.м.; 
- у червні 2019 року - 8244,034 тис.куб.м.;
- у липні 2019 року - 8903,717 тис.куб.м.;
- у серпні 2019 року - 8144,488 тис.куб.м.;
- у вересні 2019 року - 8179,580 тис.куб.м.; 
- у жовтні 2019 року - 18626,337 тис.куб.м.; 
- у листопаді 2019 року - 42250,790 тис.куб.м.
В подальшому, а саме 05.10.2018 року, між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ”, м. Одеса (покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 18-338-Н, за яким продавець зобов`язався передати покупцеві у 2018 році природний газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах цього договору.
На виконання умов цього договору 31.10.2018 року між сторонами було підписано акт приймання-передачі природного газу обсягом 14 821,778 тис.куб.м. на суму 87899072,26 грн.
05.11.2018 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ”, м. Одеса (покупець) було укладено ще один договір купівлі-продажу природного газу № 18-538-Н, за умовами якого продавець зобов`язався передати покупцеві природний газ протягом листопада 2018-липня 2020 року (з урахуванням 26 додаткових угод), а покупець зобов`язався прийняти та оплатити його на умовах цього договору.
На виконання умов договору від 05.10.2018 року продавцем передано, а покупцем прийнято природний газ:
- на суму 376654739,44 грн. у листопаді 2018 року обсягом 50337,334 тис.куб.м. (акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2018 року); 
- на суму 565623885,30 грн. у грудні 2018 року обсягом 75591,770 тис.куб.м. (акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2018 року); 
- на суму 664976937,42 грн. у січні 2019 року обсягом 88869,627 тис.куб.м. (акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2019 року); 
- на суму 498344712,80 грн. у лютому 2019 року обсягом 66600,368 тис.куб.м. (акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2019 року); 
- на суму 421906696,01 грн. у березні 2019 року обсягом 56384,949 тис.куб.м. (акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2019 року); 
- на суму 234421696,30 грн. у квітні 2019 року обсягом 31328,859 тис.куб.м. (акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2019 року); 
- на суму 87864027,48 грн. у травні 2019 року обсягом 12223,710 тис.куб.м. (акт приймання-передачі природного газу від 31.05.2019 року); 
- на суму 54943749,59 грн. у червні 2019 року обсягом 8244,034 тис.куб.м. (акт приймання-передачі природного газу від 30.06.2019 року);
- на суму 52414490,27 грн. у липні 2019 року обсягом 8903,71700 тис.куб.м. (акт приймання-передачі природного газу від 31.07.2019 року);
- на суму 45480879,92 грн. у серпні 2019 року обсягом 8144,48800 тис.куб.м. (акт приймання-передачі природного газу від 31.08.2019 року);
- на суму 44107269,13 грн. у вересні 2019 року обсягом 8179,58000 тис.куб.м. (акт приймання-передачі від 30.09.2019 року); 
- на суму 95503050,16 грн. у жовтні 2019 року обсягом 18626,33700 тис.куб.м. (акт приймання-передачі природного газу від 31.10.2019 року); 
- на суму 248383944,25 грн. у листопаді 2019 року обсягом 42250,79000 тис.куб.м. (акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2019 року);
- на суму 329865822,04 грн. у грудні 2019 року обсягом 64275,833 тис.куб.м. (акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2019 року); 
- на суму 434701496,52 грн. у січні 2020 року обсягом 77903,494 тис.куб.м. (акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2020 року); 
- на суму 204887640,98 грн. у лютому 2020 року обсягом 43247,138 тис.куб.м. (акт приймання-передачі природного газу від 29.02.2020 року); 
- на суму 128779800,22 грн. у березні 2020 року обсягом 31600,854 тис.куб.м. (акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2020 року);
- на суму 110497898,94 грн. у квітні 2020 року обсягом 31785,151 тис.куб.м. (акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2020 року);
- на суму 41857225,12 грн. у травні 2020 року обсягом 15327,466 тис.куб.м. (акт приймання-передачі природного газу від 31.05.2020 року); 
- на суму 14728260,70 грн. у червні 2020 року обсягом 5729,200 тис.куб.м. (акт приймання-передачі природного газу від 30.06.2020 року); 
- на суму 19026523,24 грн. у липні 2020 року обсягом 6901,079 тис.куб.м. (акт приймання-передачі природного газу від 31.06.2020 року).
Позивач вважає, що відповідач передає йому недостовірні дані про обсяги природного газу, спожиті побутовими споживачами, на підтвердження чого у позовній заяві позивач навів результати вибіркової звірки показань фактично використаних побутовими споживачами обсягів природного газу, в ході якої виявлено розбіжність між даними, поданими відповідачем, та даними, отриманими позивачем під час перевірки показань лічильників газу (приладів обліку), а також надав до матеріалів справи:
- лист від 02.03.2020 року № 10.0-02/0571 на адресу Акціонерного товариства «ОДЕСАГАЗ», м. Одеса з проханням відкоригувати обсяги розподіленого газу в програмі «Gazolina» за перевіреними позивачем адресами;
- лист від 26.11.2020 року № 5.0-12/2091 на адресу Акціонерного товариства «ОДЕСАГАЗ», м. Одеса із повідомленням про масові факти коригування відповідачем обсягів спожитого газу закритих періодів.
Як видно з наведених у позовній заяві таблиць, має місце різниця між показниками лічильника споживачів, по яких здійснено перевірку, та показниками лічильника, наданими відповідачем, а також розбіжність в нарахуванні до сплати вартості природного газу по споживачам. Обсяг споживання за даними відповідача є більшим, аніж за даними позивача, що, за твердженням останнього, змушує його брати на себе безпідставно збільшені зобов`язання щодо сплати вартості визначених відповідачем обсягів природного газу та завдає збитків у розмірі вартості різниці об`ємів природного газу.
За результатами проведення комісійної судової економічної експертизи у господарській справі №916/3449/20 у відповідності до висновку експертів від 12.09.2022 року №30406/21-71/24290-24294/22-71, експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз встановлено наступне: 
1.          За результатами дослідження в межах наданих документів та компетенцiї експертiв-економiстiв, документально пiдтверджується загальний об`єм розподiленого (реалiзованого) вiдповiдачем - Акцiонерним товариством «Одесагаз» природного газу побутовим споживачам позивача - Товариства з обмеженою вiдповiдальнiстю «Одесагаз-Постачання» за перiод з 01.10.2018 року по 01.12.2019 року у розмiрi 491 694,093 тис. м3, в тому числi для населення - в розмiрi 490 699,695 тис. м3.  Документально           пiдтвердити           об`єм розподiленого (реалiзованого) Акцiонерним товариством «Одесагаз» природного газу побутовим споживачам постачальника Товариства з обмеженою вiдповiдальнiстю «Одесагаз-Постачання» за перiод з 01.12.2019 року по 31.07.2020 року не видається за можливе з причини ненадания договiрної, первинної, облiкової та iншої пiдтверджуючої документації за вказаний перiод.
2.          За результатами дослiдження в межах наданих документів та компетенції експертів – економістів, документально підтвердити (помісячно) визначення відповідачем – Акціонерним товариством «Одесагаз» обсягів розподіленого природного газу в період з 01.10.2018 року по 31.07.2020 року з врахуванням Методики приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 26.02.2004 року №116, не видається за можливе. Вирішення другої частини питання: «Чи правильно здiйснено визначення таких обсягiв у вiдповiдностi до вказаної Методики при облiку природного газу, розподiленого побутовим споживачам, в яких встановлені iндивiдуальнi лічильники? », не вiдноситься до компетенцiї експертiв-економiстiв. Детальне обґрунтування наведено в дослiдницькiй частинi.
3.          За результатами дослiдження в межах наданих документів та компетенції експертів – економістів, документально підтвердити застосування відповідачем – Акціонерним товариством «Одесагаз» норм споживання природного газу для побутових споживачів, у яких відсутній облік природного газу із застосуванням засобів вимірювальної техніки, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.1996 року №619 «Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року №409 «Про встановлення державних соцiальних стандартiв у сферi житлово-комунального обслуговування» та в яких обсягах за перiод з 01.11.2018 року по 31.07.2020 року помiсячно, не видається за можливе. Детальне обґрунтування наведено в дослiдницькiй частинi.
Інших належних письмових доказів відносно наявних правовідносин сторін матеріали справи не містять.
Предметом спору у даній справі є встановлення судом обставин на підтвердження наявності або відсутності підстав для визнання неправомірними дій Акціонерного товариства «ОДЕСАГАЗ», м. Одеса щодо надання, починаючи з 01.10.2018 року, недостовірних даних про обсяги природного газу, спожитих побутовими споживачами та зобов`язання Акціонерного товариства «ОДЕСАГАЗ», м. Одеса здійснити перерахунок обсягів фактично спожитого побутовими споживачами природного газу, починаючи з 01.10.2018 року по 31.07.2020 року.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб.
Способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
За положеннями ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою ст. 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського Кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. 
Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.
Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України). 
У відповідності до приписів ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Як вбачається з матеріалів справи, 30.06.2015 року між Публічним акціонерним товариством «ОДЕСАГАЗ», м. Одеса (газорозподільне підприємство), що здійснює діяльність на підставі ліцензії № 295532, та Товариством з обмеженою відповідальністю “ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ”, м. Одеса (замовник) було укладено договір на розподіл природного газу № 02-15-Н, за яким газорозподільне підприємство зобов`язалось надати замовнику послугу з транспортування природного газу розподільними мережами до межі балансової належності об`єктів споживачів замовника (далі – пункт призначення) відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін, а замовник зобов`язався сплатити газорозподільному підприємству вартість послуги з транспортування природного газу ГРМ у розмірі, строки та в порядку, що передбачені умовами договору (пункти 2.1-2.2 договору на розподіл природного газу).
Пунктом 3.2 договору на розподіл природного газу визначено, що облік обсягів природного газу, що транспортується на умовах договору, здійснюється згідно з Правилами користування та Правилами обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затвердженими наказом Міністерства палива та енергетики України від 27 грудня 2005 року № 618, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 26 січня 2006 року за № 67/11941 та для споживачів-населення за Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року № 2246.
Обсяг протранспортованого природного газу за розрахунковий період для споживачів постачальника за регульованим тарифом визначається відповідно до договорів на постачання газу, укладених між Замовником, відповідним споживачем та Газорозподільним підприємством (п. 3.3 договору на розподіл природного газу).
До обов`язків газорозподільного підприємства у п. 6.1. договору на розподіл природного газу віднесено, зокрема: забезпечення транспортування природного газу ГРМ до пунктів призначення на умовах та в обсягах, визначених договором та погоджених оператором, за умови дотримання дисципліни відбору природного газу та розрахунків замовника за надані газорозподільним підприємством послуги; складення та надання на погодження замовникові акту наданих послуг; забезпечення за підсумками розрахункового періоду формування обсягу газу по споживачах постачальника за регульованим тарифом, що є замовником, та не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надавати зазначеному замовникові персоніфіковані дані про фактичний обсяг спожитого (протранспортованого) газу по кожному споживачу цього замовника. При цьому, за окремим письмовим запитом замовника по конкретному споживачу щодо уточнення даних або інформації (покази вузла обліку тощо) про обсяг споживання газу надати відповідну письмову відповідь протягом п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Тобто, відповідно до приписів укладеного між сторонами договору, відповідач у даній справі, як оператор газорозподільних систем, здійснює облік спожитого природного газу, зокрема, визначення спожитих побутовими споживачами обсягів природного газу, а позивач у даній справі, як постачальник із спеціальними обов`язками, здійснює нарахування оплати за спожитий природний газ за даними оператора ГРМ і збір коштів за використаний природний газ по населенню.
При цьому, позовні вимоги в даному випадку ґрунтуються на твердженні позивача про те, що відповідач передає йому недостовірні дані про обсяги природного газу, спожитого побутовими споживачами, та просить визнати такі дії Акціонерного товариства «ОДЕСАГАЗ», м. Одеса неправомірними.
Відповідно до ст. 38 Закону України «Про ринок природного газу» права та обов`язки оператора газорозподільної системи визначаються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, кодексом газотранспортної системи, кодексом газорозподільних систем, а також договором розподілу природного газу.
Порядок комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об`ємів і обсягів передачі до/з газорозподільної системи, у тому числі в розрізі суб`єктів ринку природного газу, визначається Кодексом газорозподільних систем (далі Кодекс ГРМ), затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2494.
Так, відповідно до п. 1 глави 1 Розділу IX Кодексу ГРМ комерційний облік природного газу в газорозподільній системі організовується та здійснюється з метою визначення повної та достовірної інформації про об`єми (обсяги) природного газу, які надійшли до ГРМ від суміжних суб`єктів ринку природного газу (ГДП, ВБГ, оператора ГТС), та об`єми (обсяги) природного газу, які розподілені (передані) з ГРМ підключеним до неї споживачам і суміжним операторам ГРМ, та подальшого використання інформації у взаємовідносинах між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для взаєморозрахунків між ними.
Згідно із абз. 1 п. 2 глави 1 Розділу IX Кодексу ГРМ порядок комерційного обліку природного газу (визначення його об`ємів і обсягів) по об`єктах споживачів, у тому числі побутових споживачів, здійснюється згідно з договором розподілу природного газу, укладеним між споживачем та оператором ГРМ, та з урахуванням вимог цього Кодексу. Порядок укладання договору розподілу природного газу визначений розділом VІ цього Кодексу.
Фактичний об`єм надходження природного газу до/з ГРМ (у тому числі по об`єктах споживачів) за певний період визначається в точках комерційного обліку (на межі балансової належності) на підставі даних комерційних вузлів обліку, встановлених в точках вимірювання, та інших регламентованих процедур у передбачених цим Кодексом випадках (п. 3 глави 1 Розділу IX Кодексу ГРМ).
Згідно з п. 1 глави 4 розділу IX Кодексу ГРМ визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу оператора ГРМ. У разі відсутності лічильника газу в оператора ГРМ приймаються дані лічильника газу побутового споживача. При цьому, оператор ГРМ має право протягом експлуатації лічильника газу та відповідно до вимог цього Кодексу здійснювати контрольне зняття показань ЗВТ (лічильника газу) для контролю та перевірки його показань.
Відповідно до п. 3 глави 4 розділу IX Кодексу ГРМ, якщо побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений лічильником газу, фактичний об`єм спожитого (розподіленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання.
Згідно з п. 4 цієї глави, побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу. У разі неотримання оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу (алокація) по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань.
Оператор ГРМ в установленому законодавством порядку передає інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період до оператора ГТС з метою її використання суб`єктами ринку природного газу, у тому числі постачальником споживача. Визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу (алокація) є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником. Розбіжності у частині визначення об`єму та/або обсягу розподіленого та спожитого природного газу врегульовуються договором розподілу природного газу, а у разі недосягнення згоди - в судовому порядку. До вирішення цього питання величина об`єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних оператора ГРМ (п. 5 глави 4 розділу IX Кодексу ГРМ).
Приписами п. 23 розділу III Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2496 передбачено, що розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди.
Порядок визначення об`єму (обсягу) газу та планові величини середньомісячного споживання (якщо по них будуть здійснюватися розрахунки) визначаються в заяві-приєднанні.
Якщо об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу буде визначатись за плановими величинами середньомісячного споживання, постачальник зобов`язується не рідше одного разу на шість місяців здійснювати звіряння фактичного об`єму (обсягу) споживання природного газу з даними оператора ГРМ та здійснювати відповідний перерахунок споживачу. За відхилення нарахованих сум за плановими величинами та фактичним споживанням за даними оператора ГРМ пеня не стягується.
Відповідно до п. 4.4. Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2500, б`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається одним із нижченаведених способів: 1) за даними оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних оператора газотранспортної системи та доведені споживачу оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу; 2) або за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або міжопалювальний період.
Якщо об`єми (обсяги) постачання та споживання природного газу будуть визначатись за плановими величинами, постачальник зобов`язується не рідше одного разу на шість місяців здійснювати звіряння фактичного об`єму (обсягу) споживання природного газу за даними оператора ГРМ та проводити відповідний перерахунок споживачу.
Отже, законодавцем чітко визначений порядок обліку спожитого побутовими споживачами природного газу, а саме, за загальним правилом облік здійснюється на підставі даних комерційних вузлів обліку, при цьому, на побутового споживача покладений обов`язок щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу. 
Також законодавцем визначено винятки з вказаного правила, а саме:
- коли побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений лічильником газу – фактичний об`єм спожитого (розподіленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання;
- коли побутовий споживач до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, не передав оператору ГРМ показання лічильника газу – фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу (алокація) по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог  Кодексу. 
При цьому законодавцем також передбачено, що якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань. Тобто, у вказаній ситуації оператор ГРМ фактично наділений правом коригування обсягів спожитого газу за об`єктами побутових споживачів.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає про безпідставне завищення відповідачем обсягів спожитого природного газу споживачами, яким встановлено газові лічильники, що має наслідком безпідставно збільшене зобов`язання позивача щодо сплати за куплений природний газ. Разом з тим, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів завищення відповідачем обсягів споживання природного газу побутовими споживачами.
Так, по-перше, згідно з п. 3.4 договору на розподіл природного газу акт про фактичний обсяг спожитого (протранспортованого) газу за розрахунковий період по споживачах постачальника за регульованим тарифом, що є замовником, у зазначений термін формує газорозподільне підприємство та передає його на погодження замовникові. При наявності розбіжностей у частині визначення обсягу протранспортованого газу вони підлягають урегулюванню відповідно до умов договору або в судовому порядку. До вирішення цього питання обсяг протранспортованого газу встановлюється відповідно до даних газорозподільного підприємства.
При цьому, на виконання вказаного пункту договору, як вбачається з матеріалів справи, а саме з доказів, наданих позивачем, між сторонами складались та підписувались реєстри реалізації природного газу, зокрема, матеріали справи містять підписані без жодних зауважень та заперечень щодо обсягів спожитого природного газу відповідні реєстри за листопад 2018 -листопад 2019 року. Тобто, підписавши вказані реєстри таким чином, позивач фактично погодив обсяги протранспортованого/спожитого газу.
Реєстри за період грудень 2019 року – липень 2020 року в матеріалах справи взагалі відсутні.
По-друге, відповідно до 4.6 договору на розподіл природного газу послуги з транспортування природного газу ГРМ підтверджуються підписаним між газорозподільним підприємством та замовником актом наданих послуг з транспортування природного газу ГРМ, що оформлюється з урахуванням обсягу протранспортованого газу за розрахунковий період, визначеного відповідно до розділу ІІІ договору.
В свою чергу, пунктом 4.8. договору на розподіл природного газу визначено, що замовник протягом двох днів з дня одержання акту наданих послуг зобов`язується повернути газорозподільному підприємству один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту наданих послуг. У випадку відмови від підписання акту наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до законодавства. До вирішення спірних питань обсяг протранспортованого природного газу та сума для оплати наданих послуг з транспортування природного газу ГРМ установлюються відповідно до даних газорозподільного підприємства.
Так, в матеріалах справи взагалі відсутні відповідні акти, зауваження до них тощо, які б могли бути належними доказами обсягу наданих відповідачем послуг з розподілу природного газу на виконання умов договору від 30.06.2015 року про розподіл природного газу №02-15-Н, та в яких було б вказано обсяг розподіленого оператором ГРМ природного газу щомісячно, за період з жовтня 2018 року по липень 2020 року.
При цьому судова колегія зауважує, що мова йде не про підписані (тобто погоджені) позивачем акти наданих послуг, а взагалі про їх наявність. Виходячи з позиції позивача, такі акти, навпаки, не мали бути підписані з його сторони, зокрема, акти, починаючи з березня 2020 року (оскільки перший лист позивача, адресований відповідачу, в якому ставляться під сумнів обсяги спожитого побутовими споживачами породного газу, та який наявний у матеріалах справи, датований 02.03.2020 року). 
Отже, матеріали справи взагалі не містять будь-яких належних доказів на підтвердження об`єму протранспортованого відповідачем та спожитого побутовими споживачами природного газу, що було відправною точкою при вирішенні питання щодо неправомірного збільшення/зменшення/коригування його об`ємів відповідачем при здійсненні його обов`язку щодо обліку такого газу.
Листи, надані Товариством з обмеженою відповідальністю “ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ”, м. Одеса до матеріалів справи (лист від 02.03.2020 року № 10.0-02/0571 на адресу Акціонерного товариства «ОДЕСАГАЗ», м. Одеса з проханням відкоригувати обсяги розподіленого газу в програмі «Gazolina» за перевіреними позивачем адресами; лист від 26.11.2020 року № 5.0-12/2091 на адресу Акціонерного товариства «ОДЕСАГАЗ», м. Одеса із повідомленням про масові факти коригування відповідачем обсягів спожитого газу закритих періодів) не можуть беззаперечно свідчити про порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору, оскільки, як вже зазначалось, відповідач законодавчо наділений правом здійснення коригувань показників лічильників (п. 4 глави 4 розділу IX Кодексу ГРМ), при цьому, позивачем будь-якими доказами не підтверджено неправомірності здійснення відповідачем таких коригувань (за умови їх здійснення).
Також позивачем будь-якими доказами по справі не доведено неправомірності дій Акціонерного товариства «ОДЕСАГАЗ», м. Одеса при визначенні обсягів споживання газу особами, у яких не встановлені лічильники газу, в тому числі, у чому саме полягає відповідне порушення (зокрема, у які періоди з 01.10.2018 року відповідачем застосовано норми споживання із порушенням та в яких розмірах).
Тобто, фактично, як вірно зазначає суд першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю “ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ”, м. Одеса, вважаючи неправомірними нарахування обсягів відповідачем щодо побутових споживачів за період з 01.10.2018 по 31.07.2020 року, наводить лише інформацію щодо звернень та скарг споживачів та ставить під сумнів достовірність даних, наданих Акціонерним товариством «ОДЕСАГАЗ», м. Одеса, як оператором ГРМ, щодо обсягів фактично поставленого природного газу, підтверджуючи власну позицію вищевказаними листами, які складені ним же, а також наведеним у позові таблицями, в яких наводиться інформація про наявність різниці між показниками лічильника споживачів, по яких здійснено перевірку, та показниками лічильника, наданими відповідачем.
Поряд із зазначеним, судова колегія наголошує на тому, що результатами проведення комісійної судової економічної експертизи у даній справі у відповідності до висновку експертів від 12.09.2022 року №30406/21-71/24290-24294/22-71, доводи позивача, визначені ним в якості підстави позовних вимог та вимог апеляційної скарги також жодним чином належними та допустимими письмовими доказами не підтверджено, оскільки, в першу чергу, як встановлено колегією суддів, від сторін у справі витребувані експертом додаткові документи до експертної установи не надійшли, відтак, дослідження проведено в рамках наданих матеріалів справи №916/3449/20.
Тобто, у даному випадку, документально не засвідчено ані об`єм розподіленого природного газу побутовим споживачам в загальному плані за період з 01.12.2019 року по 31.07.2020 року, ані в розрізі обсягів розподіленого природного газу в період з 01.10.2018 року по 31.07.2020 року (помісячно) та застосування відповідачем норм споживання природного газу для побутових споживачів, у яких відсутній облік природного газу із застосуванням засобів вимірювальної техніки. При цьому, вказаним експертним висновком лише визнано, що  загальний об`єм розподiленого (реалiзованого) вiдповiдачем - Акцiонерним товариством «Одесагаз» природного газу побутовим споживачам позивача - Товариства з обмеженою вiдповiдальнiстю «Одесагаз-Постачання» за перiод з 01.10.2018 року по 01.12.2019 року у розмiрi 491 694,093 тис. м3, в тому числi для населення - в розмiрi 490 699,695 тис. м3, що у даному випадку не є обставиною, яка дає підстави вважати, що позовні вимоги апелянта потребують задоволення.
Судова колегія наголошує, що у ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 13 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. 
За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Разом із цим, визначений у процесуальному законі принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 21.12.2020 року у справі № 916/401/17).
Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Колегія суддів у даній справі звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.03.2021 року зі справи № 908/1879/17, згідно з якою: "із внесенням 17.10.2019 року змін до Господарського процесуального кодексу України його ст. 79 викладено у новій редакції, чим фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Іншими словами тлумачення змісту ст. 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були".
Одночасно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених ст. 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.
З урахуванням викладеного колегія суддів, з огляду на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (доказування не може ґрунтуватися на припущеннях), зазначає, що наявні у матеріалах справи «докази», навіть з урахуванням їх сукупності, не можуть бути належними, допустимими та вірогідними доказами обставин, на які посилається позивач, що виключає задоволення його позовних вимог, оскільки рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.
При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що позивач фактично не був позбавлений права належним чином довести обставини, на які він посилається, з огляду на таке.
Відповідно до п. 18 розділу II Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2496 постачальник має право на безперешкодний доступ (за пред`явленням службового посвідчення) до комерційних вузлів обліку природного газу, що встановлені на об`єктах газоспоживання споживача, для звірки даних фактичного споживання природного газу.
Згідно із п. 6.1. Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2500 постачальник має право, зокрема, безперешкодного доступу до лічильників газу споживача для перевірки показань фактично використаних споживачем обсягів природного газу; проводити разом зі споживачем звіряння фактично використаних обсягів природного газу з підписанням відповідного акту.
Крім того, як вірно зауважив суд першої інстанції, відповідно до глави 3 розділу IV Кодексу ГТС, для забезпечення електронної взаємодії та документообігу між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для організації замовлення та супроводження послуг транспортування природного газу в умовах добового балансування газотранспортної системи, а також між суб`єктами ринку природного газу та операторами торгових платформ оператор газотранспортної системи зобов`язаний створити та підтримувати функціонування інформаційної платформи.
Інформаційна платформа - електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується оператором газотранспортної системи, яка використовується для забезпечення надання послуг транспортування природного газу.
Суб`єкти ринку природного газу, які уклали (переуклали) з оператором газотранспортної системи договір транспортування, набувають права доступу до інформаційної платформи та статусу користувача платформи з моменту укладення (переукладення) договору. Оператор газотранспортної системи присвоює кожному такому суб`єкту ринку природного газу код користувача платформи та створює на інформаційній платформі інтерфейс такого користувача відповідно до його статусу суб`єкта ринку природного газу (постачальник, оператор газорозподільної системи, оптовий продавець/покупець, оператор газосховищ тощо), про що має повідомити останнього. Оператор газотранспортної системи виконує функції адміністратора інформаційної платформи. 
З матеріалів справи вбачається, що 18.12.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Одесагаз-Постачання» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» укладено договір транспортування природного газу № 1910000191, відповідно до п. 2.2 якого Товариству з обмеженою відповідальністю  «Одесагаз-Постачання» надається доступ до інформаційної платформи оператора ГТС.
Отже, позивач має доступ до інформаційної платформи та статус користувача платформи, що надає можливість позивачу отримувати інформацію щодо обсягів спожитого природного газу споживачами у відповідні календарні періоди з електронної платформи в мережі Інтернет.
З вказаного вбачається, що позивач фактично наділений повноваженнями контролювати обсяги фактично поставленого ним природного газу, зокрема шляхом доступу до лічильників газу споживача для перевірки показань фактично використаних споживачем обсягів природного газу, а також порівняння вказаних показників із інформацією, що міститься на відповідній платформі, при цьому, колегія суддів наголошує, що уразі виявлення невідповідності обсягів фактично спожитого газу та даних, що були передані оператором ГРМ, тобто позивач мав належним чином зафіксувати такий факт, зокрема, скласти акт огляду лічильника конкретного споживача, акт невідповідності даних лічильника даним, що містяться на інформаційній платформі/даним переданим оператором ГРМ, тощо.
Тобто, позивач мав належним чином зафіксувати кожний конкретний факт невідповідності обсягу фактично поставленого/протранспортованого/спожитого природного газу обсягу газу, який було передано йому відповідачем, разом з тим, вказаного належним чином зроблено не було, належні докази на підтвердження таких фактів відсутні, що виключає можливість задоволення позовних вимог.
З огляду на вказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції, з огляду на що вказане рішення скасування не потребує, оскільки ухвалене у відповідності до матеріальних норм та вимог процесуального закону. 
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
За таких обставин судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ”, м. Одеса не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 22.06.2021 року у справі № 916/3449/20 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ”, м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 22.06.2021 року у справі № 916/3449/20 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 22.06.2021 року у справі № 916/3449/20 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.
Вступну і резолютивну частину постанови проголошено в судовому засіданні 29.11.2022 року
Повний текст постанови складено 30 листопада 2022 року.

Головуючий суддя 	Г.І. Діброва	
Судді 	Н.М. Принцевська	
 	Я.Ф. Савицький