ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/7144/22 	Головуючий у 1-й інстанції   Стельмащук  П.Я. 	
Провадження № 22-ц/817/683/22 	Доповідач - Бершадська Г.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2022 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Бершадська Г.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 
з участю секретаря - Панькевич Т.І. 
                                       сторін та їх представників ОСОБА_1 , 
                                        ОСОБА_2 
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2022 року (ухвалене суддею Стельмащуком П.Я., повний текст складено 15 червня 2022 року) у справі №607/7144/22 за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису, - 

ВСТАНОВИВ:
В червні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_4 , шляхом встановлення заходу тимчасового обмеження її прав строком на 6 місяців у вигляді усунення йому перешкод у користуванні усім майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Заяву обґрунтовував тим, що з 06 лютого 1993 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. На даний час в провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області є цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. За час шлюбу вони набули у спільну сумісну власність квартири, гаражі, нежитлові приміщення, автомобілі та мають спільний бізнес. Протягом останніх років стосунки між ними погіршилися. Все майно набуте в шлюбі знаходиться в користуванні заінтересованої особи, в тому числі і правовстановлюючі документи на нього, доступ заявника до майна обмежений повністю, прибутків від продажів у магазині заявник не отримує. Неодноразово намагаючись відновити доступ до частини майна в добровільному порядку, всі спроби закінчувалися агресією заінтересованої особи. Остання провокувала конфлікт, створювала загрозливі ситуації, завдавала заявнику тілесних ушкоджень, зокрема, 03 червня 2022 року за адресою АДРЕСА_1 , викрала його мобільний телефон, з приводу чого подано заяву про вчинення кримінального правопорушення. Виходячи з наведеного, просив заяву задовольнити.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2022 року у задоволенні заяви відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги його заяви.
Посилається на помилковість висновку суду першої інстанції про недоведеність заявником факту обмеження, заінтересованою особою, його права володіння та користування спільною сумісною власністю, зокрема доступу до гаражів за адресами АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , квартири за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5 , титульним власником яких, згідно свідоцтв про право власності, він є, оскільки такий факт обмеження, на його думку, підтверджується заявами ОСОБА_4 про звільнення вказаних приміщень та відеозаписами їх вручення.
Вважає, що факт викрадення у нього всіх правовстановлюючих документів на майно, яке набуте в шлюбі, в тому числі власником якого він є, також доводять факт обмеження його права в доступі, користуванні та володінні майном.
Посилається на те, що 02 квітня 2022 року він приїхав в магазин “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, який є сімейним бізнесом, з метою здійснення підприємницької діяльності, однак ОСОБА_4 була цим невдоволена, тому спровокувала конфлікт та подряпала йому обличчя, проте з приводу даного інциденту, апелянт не звертався в поліцію, так як хотів мирного вирішення цієї ситуації.
Стверджує, що 03 червня 2022 року після 10:00 год. він разом із своїм представником прибув до квартири за адресою АДРЕСА_1 , щоб увійти в дану квартиру, оскільки доступ до неї йому було обмежено. ОСОБА_4 викрала в нього з рук мобільний телефон Айфон білого кольору орієнтовною вартістю 12 000 грн. та заховала його собі в сумку, що підтверджується наявним в матеріалах справи відеозаписом.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити з мотивів викладених у ній. ОСОБА_3 пояснив, що на даний час він проживає у своїх батьків, має доступ до одного гаража, квартири, незначної частини нежитлового приміщення по вул. Л.Українки та користується двома автомобілями.
В судовому засіданні ОСОБА_4 підтвердила, що ОСОБА_3 є титульним власником згаданих гаражів та квартир, однак майно набуте під час шлюбу і вирішується спір щодо його поділу. ОСОБА_3 зареєстрований у квартирі по АДРЕСА_6 і може в ній проживати, оскільки вона вільна. Заперечила факт вчинення перешкод у користуванні ОСОБА_3 майном, він має можливість користуватись однією квартирою, гаражем, частиною нежитлового приміщення та двома транспортними засобами, а тому вважала безпідставною його заяву, відтак просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Вказала, що у двох квартирах проживають їх сини і користуються кожен гаражем, однак ОСОБА_3 намагався виселити сина, тому виник конфлікт.
В судовому засіданні представник ОСОБА_4 заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив її відхилити. Вказав, що наявність обмежувального припису відносно ОСОБА_3 виключає спільне користування майном.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, заслухавши сторін та їх представників, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є власником:
-гаража АДРЕСА_7 ;
-гаража № НОМЕР_1 по АДРЕСА_8 ;
-гаража № НОМЕР_2 по АДРЕСА_8 ;
-гаража № НОМЕР_3 по АДРЕСА_9 ;
-квартири АДРЕСА_10 ;
-квартири АДРЕСА_11 .
19 травня 2022 року ОСОБА_3 звернувся до Тернопільського міського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Тернопільській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення за фактом викрадення у нього ОСОБА_4 правовстановлюючих документів на рухоме та нерухоме майно, зокрема гаражі, нежитлові приміщення, квартири, автомобілі.
06 червня 2022 року Тернопільським відділом поліції Головного управління Національної поліції у Тернопільській області отримано заяву ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення за фактом викрадення 03 червня 2022 року по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 його мобільного телефону.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 2022 року по справі №607/6931/22 частково задоволено заяву ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису. Заборонено на строк 6 місяців ОСОБА_3 наближатись на відстань менше 100 метрів до ОСОБА_4 за винятком приміщення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області та прилеглої до нього території за адресою: АДРЕСА_12 . 
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису виходив із недоведеності заявником вчинення ОСОБА_4 домашнього насильства та відповідно наявності ризиків, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису. 
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

За пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Апеляційним розглядом встановлено наявність конфлікту між подружжям та спору між ними з приводу користування нерухомим майном.
В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває справа про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя набутого під час шлюбу титульним власником якого є ОСОБА_3 .
На підтвердження вимог заяви про видачу обмежувального припису ОСОБА_3 надав копії заяв про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 за фактом крадіжки мобільного телефону і правовстановлювальних документів на майно та відеозаписи, які вважав підтверджують факт домашнього насильства.
Вищезгаданими доказами не підтверджуються факт обмеження ОСОБА_3 у праві володіння та користування майном та факт вчинення ОСОБА_4 відносно нього домашнього насильства, що в свою чергу слугувало б підставою для застосування обмежувального припису до останньої, тобто спеціального заходу щодо протидії домашньому насильству, а факт звернення заявника до органів поліції свідчить про наявність конфлікту між подружжям. (До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 10.02.2021у справі №761/49109/19 18, 29.08.2019 у справі №640/23804/18 та від 02.09.2020 у справі №635/4854/19-ц).
Крім цього, в матеріалах справи не містяться та апелянтом не додано жодних доказів на підтвердження факту притягнення до кримінальної (витягу з ЄРДР) чи адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за фактом крадіжки мобільного телефону та правовстановлювальних документів.
Відомостей про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст 173-2 КУпАП в матеріалах справи немає.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відхилення, як доказу на який посилався заявник, консультаційного висновку спеціаліста №4607 від 06 червня 2022 року, згідно якого заявник отримав тілесні ушкодження, оскільки даний доказ не містить відомостей про особу, яка завдала цих ушкоджень.
Будь-яких доказів вчинення ОСОБА_4 психологічного, фізичного та економічного насильства щодо ОСОБА_3 матеріали справи не містять, тому доводи апеляційної скарги заявника з приводу цього колегією суддів до уваги не беруться.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що факт сварок і непорозумінь між подружжям на побутовому грунті свідчить про наявність конфлікту між подружжям та не підтверджує факту вчинення домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (Постанова Верховного Суду від 30 січня 2020 року по справі №545/744/19).
Місцевий суд прийшов до вірного висновку, що спір між сторонами, зокрема, щодо розірвання шлюбу, поділу майна подружжя, усунення перешкод у користуванні майном не може бути вирішений шляхом застосування заходів обмежувального припису.
В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції, з мотивів наведених в апеляційній скарзі, не встановлено. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 — залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2022 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 26 жовтня 2022 року.

Головуюча: Бершадська Г.В.
Судді: Гірський Б.О.
                        Хома М.В.