П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 400/3804/21	
Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,
суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 4 липня 2022 року (суддя Устінов І.А., м. Миколаїв, повний текст рішення складений 04.07.2022) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, Повітряних сил Збройних сил України, за участю третьої особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
28 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до в/ч НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, Повітряних сил Збройних сил України, в якому просив:
- визнати неправомірними дії командира в/ч НОМЕР_1 щодо відмови у встановленні початку військової служби і зарахуванням своїм рішенням строк навчання позивача у Луганському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою у загальний строк військової служби та у строк безперервної служби у ЗСУ з 1 вересня 1996 року;
- зобов`язати командира в/ч НОМЕР_1 зарахувати своїм рішенням строк навчання позивача у Луганському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою у загальний строк військової служби та у строк безперервної служби у ЗСУ з 1 вересня 1996 року.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 4 липня 2022 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.
В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції залишено по за увагою постанову Нахімовського районного суду м. Севастополя від 31 жовтня 2007 року, якою за позовною заявою ОСОБА_1 визнано дії командира в/ч НОМЕР_2 щодо відмови встановлення початку військової служби і зарахуванням своїм рішенням строк навчання у Луганському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою у загальний строк військової служби та у строк безперервної служби у ЗСУ, неправомірними та зобов`язано командира в/ч НОМЕР_2 встановити початком проходження військової служби день зарахування до Луганського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою з 01 вересня 1996 року (термін навчання 2 роки 8 місяців). На думку апелянта зазначена обставина згідно частини четвертої статті 78 КАС України не підлягає доказуванню при розгляді даної справи.
Міністерство оборони України та в/ч НОМЕР_1 надіслали до апеляційного суду відзиви на апеляційну скаргу, у яких зазначили про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.
Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиви на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою Нахімовського районного суду м. Севастополь від 31 жовтня 2007 року у справі №2а-182 за позовом ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_2 визнано дії командира в/ч НОМЕР_2 щодо відмови встановлення початку військової служби і зарахування своїм рішенням строк навчання ОСОБА_1 у Луганському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою у загальний строк військової служби та у строк безперервної служби у Збройних Силах України, неправомірними.
Зобов`язано командира в/ч НОМЕР_2 встановити початком проходження військової служби ОСОБА_1 день зарахування до Луганського ліцею посиленою військово-фізичною підготовкою з 1 вересня 1996 року.
Зобов`язано командира в/ч НОМЕР_2 зарахувати своїм рішенням строк навчання ОСОБА_1 у Луганському ліцеї посиленою військово-фізичною підготовкою у загальний строк військової служби та у строк безперервної служби з 1 вересня 1996 року.
Ухвалою Нахімовського районного суду м. Севастополь від 25 травня 2011 року роз`яснено рішення Нахімовського районного суду м. Севастополь від 31 жовтня 2007 року, де зобов`язано командира в/ч НОМЕР_3 зарахувати своїм рішенням строк ОСОБА_1 у Луганському ліцеї посиленою військово-фізичною підготовкою у загальний строк військової служби та у строк безперервної служби з 1 вересня 1996 року.
23 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до командира в/ч НОМЕР_1 (де проходив військову службу на посаді начальника відділення бойового управління - заступника начальника командного пункту військової частини) із рапортом, в якому просив зарахувати до загального строку військової служби та до строку безперервної служби в ЗСУ з 1 вересня 1996 року, строк навчання у Луганському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою на підставі постанови Нахімовського районного суду м. Севастополь №2а-182 від 31 жовтня 2007 року.
Листом від 27.04.2021 року №571 військова частина надала ОСОБА_1 витяг з Методичного посібника щодо обчислення вислуги (страхового стажу) для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", в якому вказано, що у строк військової служби не зараховуються періоди навчання суворовців, нахімовців і вихованців у Суворовських військових, Нахімовському військово-морському, Військово-музичних училищах, військово-підготовчих школах, військових ліцеях. Зазначені заклади середньої освіти комплектувалися у добровільному порядку учнями 7-9 класів у віці 15-16 років, які під час свого навчання не мали статусу військовослужбовців. До вислуги років для призначення пенсій не зараховуються період навчання у військових (військово-морських) ліцеях, оскільки лецеїст за своїм статусом є учнем закладу середньої освіти, який на військову службу встановленим порядком не призваний та не приймався.
Не погодившись з відмовою ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що ліцей, в якому навчався позивач, не є військовим навчальним закладом в розумінні Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а тому строк його навчання не може бути зараховано у загальний строк військової служби.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень вказаним критеріям для оцінювання рішення, (дій) є достатньою підставою для задоволення адміністративного позову, за умови, що встановлено порушення прав та інтересів позивача.
За приписами статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до частини другої статті 65 Конституції України громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України від 25.03.1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі – Закон №2232-XII).
За змістом статті 2 Закону №2232-ХІІ (в редакції, яка була чинна на час навчання позивача в ліцеї) встановлюються такі види військової служби:
строкова військова служба;
військова служба за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин;
військова служба жінок за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин, прапорщиків і мічманів та офіцерського складу;
військова служба за контрактом прапорщиків і мічманів;
військова служба за контрактом курсантів (слухачів) військово-навчальних закладів і студентів кафедр військової підготовки (факультетів військової підготовки, відділень військової підготовки) вищих цивільних навчальних закладів;
військова служба за контрактом офіцерського складу.
У редакції статті 2 Закону №2232-ХІІ, на момент звернення позивача із рапортом від 23.04.2021 року, до видів військової служби відноситься: 
строкова військова служба; 
військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; 
військова служба за контрактом осіб рядового складу; 
військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; 
військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); 
військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; 
військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Початок перебування на військовій службі встановлено статтею 24 Закону №2232-ХІІ, яка в редакції, що була чинною протягом строку навчання позивача в ліцеї, пов`язувала початок перебування на військовій службі з днем прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаному у приписі, виданому військовим комісаріатом, - для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.
У новій редакції цього Закону, яка набрала чинності 31 липня 1999 року і, з відповідними змінами, діє на цей час, стаття 24 вже не пов`язує початок перебування на військовій службі з днем прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею). Зазначена норма Закону передбачає, що початком проходження військової служби є: день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату – для громадян, призваних на строкову військову службу; день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) – для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом; день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу – для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.
Між тим статтею 25 Закону №2232-ХІІ передбачено, що перебування на військовій службі громадян, які навчаються у військово-навчальних закладах.
Громадяни, які виявили бажання вступити до військово-навчальних закладів, відповідно до частини першої статті 12 Закону №2232-ХІІ проходять підготовку у військових ліцеях, середніх загальноосвітніх навчально-виховних закладах, в організаціях Товариства сприяння обороні України, на підготовчих курсах при вищих навчальних закладах або самостійно.
Верховний Суд України в постанові від 1 жовтня 2013 року у справі №21-330а13 сформував висновок про те, що Луганський ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою, у якому з 1 вересня 1996 року два роки і вісім місяців навчався позивач, не належить до військових навчальних закладів, а створений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 490 "Про реформу системи військової освіти" з метою підготовки кандидатів для вступу до цих закладів, тому навчання у ньому не можна вважати навчанням у військовому навчальному закладі, а відтак і проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що закріплений у частині четвертій статті 2 Закону №2232-ХІІ.
Аналогічна позиція міститься й в постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року, від 19 грудня 2019 року у справах №818/1880/18 та №540/902/19 відповідно.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги позивача про неврахування судом першої інстанції преюдиційних висновків, зроблених у постанові Нахімовського районного суду м. Севастополь від 31 жовтня 2007 року у справі №2а-182 колегія суддів вважає безпідставними з наступного.
Згідно з частиною четвертою статті 78 КАС обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили,  не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду (частина сьома цієї статті).
Преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ.
Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
З урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2018 року у справі №917/1345/17 (пункт 32), від 10 грудня 2019 року у справі №925/698/16 (пункт 154) преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
Водночас, з мотивувальної частини постанови Нахімовського районного суду м. Севастополь від 31 жовтня 2007 року у справі №2а-182 не вбачається, що судом безпосередньо досліджувались і встановлювались факти того, що Луганський ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою належить до військових навчальних закладів.
Відтак, викладений у згаданій постанові висновок про неправомірну відмову командира в/ч НОМЕР_2 у зарахуванні ОСОБА_1 стажу навчання у Луганському ліцеї до загального строку військової служби та до строку безперервної військової служби ЗСУ, є правовою оцінкою, наданою судом.
Між тим, відповідно до частини сьомої статті 78 КАС України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Таким чином відсутні підстави для застосування у даній справі вимог частини четвертої статті 78 КАС України.
Підсумовуючи викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно та повно з`ясував усі обставини справи та надав їм юридичну оцінку, не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.
Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 4 липня 2022 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач                                        В.О.Скрипченко

Суддя                                                                                І.П.Косцова

       Суддя                                                                                Ю.В.Осіпов