УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/6687/21 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л.А. 
Категорія 36 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року 
       Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Галацевич О.М., Григорусь Н.Й.,
з участю секретаря 
судового засідання         Гарбузюк Ю.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі  цивільну справу №279/6687/21 за позовом Комунального підприємства «Теплозабезпечення» до  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги централізованого теплопостачання 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1  – адвоката Барановського Ігоря Івановича на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28 березня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Недашківської Л.А. у м. Коростені,

в с т а н о в и в :
У грудні 2021 року КП «Теплозабезпечення» звернулось до суду із даним позовом, в якому просило стягнути з відповідачів в солідарному порядку 33350,26 грн. заборгованості за послуги з теплопостачання та понесені судові витрати.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідачі, які зареєстровані та проживають в квартирі за адресою:  АДРЕСА_1 , теплопостачання якої здійснює позивач, на підставі фактичних договірних відносин отримують його послугу, однак відмовляються сплачувати заборгованість по оплаті за надані послуги по теплопостачанню. Заборгованість станом на 01.12.2021 складає 33350,26 грн., яку добровільно погашати не бажають, що змусило позивача звернутись до суду.
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28 березня 2022 року позов задоволено.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Барановський І.І. подав апеляційну скаргу, де просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що  ОСОБА_1 було подано позивачу КП «Теплозабезпечення» заяву з проханням призупинити йому нарахування за ненадані послуги, проте відповідь не отримав. При цьому 10.01.2020 КВЖРЕП № 1 було складено Акт про те, що приміщення квартири відключені від системи теплозабезпечення. Зі слів відповідача, з 2015 року по даний час він бере участь в АТО, а комунальні служби «шантажують» його і його родину, роблять їм нарахування за ненадані послуги, постійно подають до суду. Обставини, зазначені у позовних заявах не відповідають дійсним обставинам справи, що є грубим порушенням його конституційних прав.
У поданому відзиві КП Теплозабезпечення, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
В суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Барановський І.І. підтримав доводи апеляційної скарги із наведених в ній підстав, як і відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які надали свої пояснення в судовому засіданні, що відбулось 19.07.2022 (а.с.124).
Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи 27.09.2022 відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представник позивача КП «Теплозабезпечення» в судове засідання не з`явились. Позивач в особі представника за довіреністю – адвоката Сичова Д.В. подав до суду письмове клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його хворобою, але без надання відповідних доказів. За таких обставин суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням ч.2 ст.372 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, мотивуючи таким.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані і проживають в квартирі АДРЕСА_2 , яка перебуває в комунальній власності. Відповідальним квартиронаймачем є ОСОБА_1 , на ім`я якого і відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . Вказані обставини підтверджуються інформацією, наданою КП «Теплозабезпечення» та не заперечуються відповідачами. Письмовий договір на надання послуг з теплопостачання між сторонами не укладено.
04.02.2004 року ОСОБА_1 самовільно шляхом обрізання труб відключив частину вказаної квартири від централізованої системи теплопостачання, а саме: кухню, коридор, туалет, ванну, кімнату площею 11,6 кв.м. і лоджію та встановив автономне опалення. Інша частина квартири – кімната площею 17,4 кв.м. під`єднана до тепломережі (а.с.33,35).
Оскільки відповідачі не сплачують кошти за послуги з теплопостачання, станом на листопад 2021 року утворилась заборгованість в розмірі 33350,26 грн., яка відповідачами не оспорюється у встановленому законом порядку (а.с.6).
Законом України "Про житлово-комунальні послуги" (далі Закон) визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.
Згідно із частиною 1 статті 12 цього Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Відповідно до положень статті 5 вказаного Закону до житлово-комунальних послуг належать:
1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.
2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Порядок оплати житлово-комунальних послуг визначений у статті 9 названого Закону, відповідно до якого споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг.
Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону.
Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів.
Статтею 19 Закону України "Про теплопостачання" встановлено обов`язок споживача оплатити надані послуги.
Наведеними положеннями законів передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги щодо фактичного неотримання відповідачами послуг внаслідок самовільного відключення від системи теплопостачання, а відтак неправомірного нарахування позивачем заборгованості, є необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до пунктів 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (чинних на час відключення квартири від теплопостачання), споживач має право відмовитися від надання послуг центрального опалення, постачання гарячої води і водовідведення. Відключення споживача від мереж ЦО і ГВП здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.
Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення (пункт 26 Правил).
Згідно з пунктами 2.1, 2.2 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (чинних на час відключення квартири від теплопостачання), для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг центрального опалення та гарячого теплопостачання орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу комісію для розгляду таких питань. Комісія після вивчення конкретних умов приймає рішення, яке оформлюється протоколом, витяг з якого надається заявникові. При позитивному рішенні комісії, заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального теплопостачання і відокремлення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання.
Згідно з пунктами 2.5, 2.6, 2.7 вищезгаданого Порядку, відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця таких послуг та власника квартири або уповноваженої ним особи. По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження відповідного акта сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого опалення.
Оскільки ОСОБА_1 не виконав вимог згаданого Порядку до вчинення дій щодо відключення, яке відбулось 04.02.2004, колегія суддів вважає, що він здійснив від`єднання від мереж централізованого опалення самовільно та не дотримався вимог щодо складання та затвердження акту про відключення частини квартири від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, закріплених у пунктах 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання.
Отже, ОСОБА_1 самовільно відключив частину квартири від теплопостачання та не вирішив у передбаченому чинним законодавством порядку питання про надання дозволів на таке відключення. При тому інша частина квартири залишається під`єднаною до централізованої системи теплопостачання. Такі дії споживача вважаються самовільними, протиправними, які тягнуть відповідальність за самовільне переобладнання приміщень та не надають підстав для припинення обов`язків наймачів квартири зі сплати за послуги з теплопостачання.
Відсутність між сторонами письмового договору щодо послуг з теплопостачання не впливає на правильність вирішення спору, оскільки положеннями статей 7, 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
Обов`язок власника (наймача) квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572.
З огляду на наведене, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов`язок, а не як право сторін.
Таким чином доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не свідчать про порушення норм матеріального чи процесуального права. Підстав для скасування судового рішення не вбачається.
Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Барановського Ігоря Івановича залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28 березня 2022 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий                                Судді

Повний текст постанови складений: 29 вересня 2022 року.