Постанова
Іменем України                     
 
09 листопада 2022 року
м. Київ
 
справа № 367/6893/21 (провадження № 2-з/367/829/2021)
провадження № 61-6942св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів:  Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,             Тітова М. Ю.,        
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Стандарт Білдінг», 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Стандарт Білдінг», про зобов`язання надати звіт та стягнення грошових коштів, за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову
 
за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 01 серпня 2022 року у складі колегії суддів:                  Лапчевської О. Ф., Березовенко Р. В., Мостової Г. І.,
 
 ВСТАНОВИВ:
 
1.Описова частина
Короткий зміст вимог
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Стандарт Білдінг», про зобов`язання надати звіт та стягнення грошових коштів. 
 
У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів. 
 
У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 , а саме: нежитлове приміщення НОМЕР_1, загальною площею 10,9 кв. м, що за адресою:             АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення НОМЕР_2, загальною площею 10,8 кв. м, що за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення НОМЕР_3 загальною площею 2 кв. м, що за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення НОМЕР_4 загальною площею 3,1 кв. м, що за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення НОМЕР_5 загальною площею 8 кв. м, що за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення НОМЕР_6 загальною площею 12,9 кв. м, що за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення НОМЕР_7 загальною площею 2 кв. м, що за адресою:                                          АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення НОМЕР_8 загальною площею 3,6 кв. м, що за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення НОМЕР_9 загальною площею 19,5 кв. м, що за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення НОМЕР_10 загальною площею 13,8 кв. м, що за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення НОМЕР_11 загальною площею 7 кв. м, що за адресою:                                             АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення НОМЕР_12 загальною площею 12,5 кв. м, що за адресою: АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 108,7 кв. м, що за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення НОМЕР_16  загальною площею 1,5 кв. м, що за адресою:                                           АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення НОМЕР_13 загальною площею 1,5 кв. м, що за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення НОМЕР_17 загальною площею 1,5 кв. м, що за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення НОМЕР_14 загальною площею 1,5 кв. м, що за адресою:                                               АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення НОМЕР_15 загальною площею 1,5 кв. м, що за адресою: АДРЕСА_1 , та частку ОСОБА_1 у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ДИНАСТІЯ 2020» (далі - ТОВ «ДИНАСТІЯ 2020») у межах заявлених позовних вимог у розмірі                                           36 637 120,30 грн.

Станом на 30 грудня 2021 року питання щодо прийняття зустрічної позовної заяви судом не прийнято.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ірпінський міський суд Київської області ухвалою від 30 грудня 2021 року заяву ОСОБА_2 задовольнив частково. Наклав арешт на нерухоме майно                        ОСОБА_1 , а саме: нежитлове приміщення НОМЕР_1, загальною площею 10,9 кв. м, що за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення НОМЕР_2 загальною площею 10,8 кв. м, що за адресою:                 АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення НОМЕР_3 загальною площею 2 кв. м, що за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення НОМЕР_4 загальною площею 3,1 кв. м, що за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення НОМЕР_5 загальною площею 8 кв. м, що за адресою:                       АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення НОМЕР_6 загальною площею 12,9 кв. м, що за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення НОМЕР_7 загальною площею             2 кв. м, що за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення НОМЕР_8 загальною площею 3,6 кв. м, що за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення НОМЕР_9 загальною площею 19,5 кв. м, що за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення НОМЕР_10 загальною площею                           13,8 кв. м, що за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення НОМЕР_11 загальною площею 7 кв. м, що за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення НОМЕР_12 загальною площею 12,5 кв. м, що за адресою: АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 108,7 кв. м, що за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення НОМЕР_16 загальною площею 1,5 кв. м, що за адресою:                                          АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення НОМЕР_13 загальною площею 1,5 кв. м, що за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення НОМЕР_17 загальною площею      1,5 кв. м, що за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення НОМЕР_14 загальною площею 1,5 кв. м, що за адресою:                                               АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення НОМЕР_15 загальною площею 1,5 кв. м, що за адресою: АДРЕСА_1 . В решті вимог відмовив.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована наявністю правових підстав для забезпечення зустрічного позову.
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду
Київський апеляційний суд постановою від 01 серпня 2022 року апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та представника ОСОБА_4 як особи, яка не брала участі у справі, - ОСОБА_5 задовольнив. Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 30 грудня 2021 року скасував та увалив нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовив.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції порушив процедуру розгляду заяви про забезпечення позову, оскільки позов фактично забезпечено за заявою відповідача у справі, з аргументацією заявника щодо необхідності такого забезпечення при поданні зустрічного позову.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги, її узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 29 серпня 2022 року,             ОСОБА_2 просить скасувати постанову Київського апеляційного суду                      від 01 серпня 2022 року та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
 
Як на підставу касаційного оскарження постанови апеляційного суду заявник посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального права.
 
Постанова апеляційного суду не ґрунтується на засадах верховенства права, є незаконною, необґрунтованою. Позиція суду апеляційної інстанції є абсурдною, адже суд здійснює посилання на норми статті 152 ЦПК України, яка дозволяє подавати заяву про забезпечення позову як до подання позову, так і разом із позовом, а також після відкриття провадження, проте відмовляє в задоволенні заяви з незрозумілих підстав, без жодного обґрунтування. 
Вона як позивач за зустрічним позовом обґрунтувала наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист її порушеного права і поновлення цих прав та інтересів. Все майно ОСОБА_1 перебуває або в арештах, або під заставою, в тому числі й майно ТОВ «ДИНАСТІЯ 2020», що підтверджується інформацією з відповідного реєстру, оскільки ОСОБА_1 уклав численні договори позики, за якими він винен десятки мільйонів гривень різним фізичним особам.
Крім цього, апеляційний суд задовольнив одразу дві апеляційні скарги                 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , яка не є учасником справи, не має жодного процесуального статусу у справі, жодним чином не обґрунтувала, чим рішення суду першої інстанції впливає на її законні права та інтереси. Проте апеляційний суд не встановив і в рішенні не зазначив, чим саме порушені її права, та                       в супереч нормам процесуального права задовольнив апеляційну скаргу               ОСОБА_4 . 
Рух справи в суді касаційної інстанції

 
Ухвалою Верховного Суду від 07 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 вересня 2022 року витребувано з Ірпінського міського суду Київської області матеріали провадження № 2-з/367/829/2021 (цивільна справа № 367/6893/21).
 
23 вересня 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2022 року справу призначено до судового розгляду.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;                  2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм                   права  в  межах   касаційної  скарги,  дійшов  висновку,  що  касаційна  скарга  підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Щодо апеляційної скарги ОСОБА_4 . 
Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається (частина друга статті 352 ЦПК України).
 
На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести свій правовий зв`язок зі сторонами спору або безпосередньо із судовим рішенням через обґрунтування такого критерію, як вирішення судом питання про її право, інтерес та/або обов`язок, як елементів змісту матеріально-правових відносин, в площині яких виник спір. Такий зв`язок повинен бути безпосереднім, а не ймовірним та опосередкований іншими правовідносинами.
 
Верховний Суд зауважує, що саме судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та/або обов`язків цієї особи або містити судження про права та/чи обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.
 
Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки (права, свободи, інтереси) особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення є висновки суду про права та/чи обов`язки (права, свободи, інтереси) цієї особи або якщо у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про її права та/чи обов`язки (права, свободи, інтереси). У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.
 
Обов`язковою умовою надання правового захисту є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. 
 
Порушення має бути реальним, стосуватися прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
 
Проте апеляційний суд, задовольняючи апеляційну скаргу ОСОБА_5 як представника ОСОБА_4 як особи, яка не брала участі в розгляді справи, на наведене уваги не звернув, не перевірив, не встановив та в рішенні не зазначив, чим саме порушуються права ОСОБА_4 оскаржуваною нею ухвалою суду першої інстанції про забезпечення поданого ОСОБА_2 зустрічного позову, що є порушенням апеляційним судом норм ЦПК України.
 
З огляду на викладене Верховний Суд приймає аргументи касаційної скарги ОСОБА_2 в указаній частині.
 
Щодо заяви ОСОБА_2 про забезпечення зустрічного позову
Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
 
Відповідно до частини першої  статті 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається:
1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо;
2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;
3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі № 308/8567/20 (провадження № 61-3480сво21) зазначено, що системне тлумачення частини першої статті 153, частини тринадцятої статті 158, частини першої статті 187 ЦПК України дає можливість дійти висновку, що: 1) законодавець передбачив відповідний процесуальний порядок розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі; 2) для розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі встановлені різні процесуальні строки: два та п`ять днів відповідно; 3) першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо порядку звернення з нею до суду, за умови дотримання якого здійснюється її розгляд по суті; 4) у випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі. Законодавець не покладає обов`язку на суд першої інстанції відкрити провадження у справі, а тільки потім вирішувати питання про забезпечення позову; 5) у разі повернення позовної заяви, відмови у відкритті провадження                у справі передбачений процесуальний механізм скасування заходів забезпечення позову.
 
Відповідно до частин першої - третьої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження                           з первісним позовом.
 
Отже, за наслідками пред`явлення зустрічного позову суд зобов`язаний або прийняти його, об`єднавши в одне провадження з первісним позовом (частина третя статті 193 ЦПК України), або повернути його (частина третя статті 194 ЦПК України). Незважаючи на те, що процесуальне законодавство не містить строків прийняття судом одного з указаних рішень, такі процесуальні дії мають бути вчинені у розумні строки, які, як правило, не можуть перевищувати встановлених процесуальним законом строків для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі. 
 
Установлено, що 13 жовтня 2021 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ТОВ «Стандарт Білдінг», про зобов`язання надати звіт та стягнення грошових коштів.
 
10 листопада 2021 року ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву до                ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.  
 
28 грудня 2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 про забезпечення  зустрічного позову, питання щодо прийняття чи повернення її зустрічного позову на цей день суд не вирішив.
 
Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті (частина перша статті 153 ЦПК України).
 
Системний аналіз статей 153, 158, 187 ЦПК України, а також правові висновки Верховного Суду викладені, зокрема, в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі № 308/8567/20, дають можливість виснувати те, що вирішення заяви про забезпечення зустрічного позову не залежить від вирішення питання про прийняття зустрічного позову та його об`єднання в одне провадження з первісним позовом у справі, адже такого обов`язку законодавець на суд не покладає. Відсутність процесуального рішення щодо зустрічного позову не є перешкодою для вирішення заяви про його забезпечення, оскільки вирішення такої заяви виключно після прийняття зустрічного позову призведене до порушення строку її розгляду, передбаченого процесуальним законом, а також поставить осіб, які подали заяву у такий спосіб, у нерівне становище з особами, які подали ці заяви до подання позову. Крім того, зволікання з вирішенням заяви про забезпечення позову може призвести до настання наслідків, запобігти яким і покликані заходи забезпечення позову.
Таким чином, апеляційний суд не врахував, що розгляд судом першої інстанції заяви ОСОБА_2 про забезпечення зустрічного позову 30 грудня 2021 року відбувся як з дотриманням процедури, так і з дотриманням строків, передбачених процесуальним законодавством України, та дійшов хибного висновку, що суд порушив норми ЦПК України, які, як встановив суд касаційної інстанції, він не порушував. 
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції не перевірив ухвали суду першої інстанції на дотримання вимог закону при вирішенні заяви про забезпечення зустрічного позову по суті заявлених в ній вимог; не спростував доводів ОСОБА_2 , викладених у відзиві на апеляційну скаргу, щодо необхідності забезпечення зустрічного позову та співмірності із заявленими нею вимогами; не перевірив доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_1 та не дослідив наданих сторонами доказів, тобто не встановив фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення такої заяви.
За вказаних обставин Верховний Суд приймає доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом при перегляді ухвали суду першої інстанції норм ЦПК України. 
Суд касаційної інстанції не має процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на норми статті 400 ЦПК України. 
Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається заявник                  у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених                          у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.  
 
Оскільки апеляційний суд порушив норми процесуального права при розгляді апеляційних скарг представників ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , ухвалене ним судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.
 
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 01 серпня 2022 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська 
Судді                                                                                                 А. Ю. Зайцев
                                                                                                            Є. В. Коротенко
                                                                                                            В. М. Коротун
                                                                                                            М. Ю. Тітов