ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/15669/21                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  04 жовтня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:  

Головуючого судді                              Файдюка В.В.,
Суддів                                                  Мєзєнцева Є.І.,
                                                            Собківа Я.М.,
При секретарі                                        Шепель О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Бучанської міської ради Київської області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бучанської міської ради Київської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Бучанської міської ради Київської області (далі - відповідач, рада), третя особа: ОСОБА_2 , в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Бучанської міської ради Київської області № 2113-18-VІI від 30 вересня 2021 року в частині відмови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в задоволенні заяви від 02 вересня 2021 року про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою відносно земельної ділянки кадастровий номер 3210945600:01:036:0024, загальною площею 2679 кв.м.;
- зобов`язати Бучанську міську раду Київської області надати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер 3210945600:01:036:0024, загальною площею 2679 кв.м. для передачі її у власність в порядку приватизації за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 02 вересня 2021 року.  
В обґрунтування позову зазначено, що позивач звернувся до відповідача з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в порядку приватизації з призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Жодних зауважень до оформлення та комплектності заяви у відповідача до позивача не виникло. Проте за результатами розгляду вказаної заяви Бучанська міська рада Київської області своїм рішенням від 30 вересня 2021 року № 2113-18-VІI відмовила позивачу у задоволенні вказаної заяви з необґрунтованих та не визначених нормами ст. 118 Земельного кодексу України підстав. 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 травня 2022 року даний адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Бучанської міської ради Київської області № 2113-18-VІI від 30 вересня 2021 року в частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні заяви від 02 вересня 2021 року про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою відносно земельної ділянки кадастровий номер 3210945600:01:036:0024, загальною площею 2679 кв.м.
Зобов`язано Бучанську міську раду Київської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , зареєстровану за вхідним номером П-27226 від 02 вересня 2021 року про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер 3210945600:01:036:0024, загальною площею 2679 кв.м. для передачі її у власність в порядку приватизації. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що посилання відповідача на перебування земельної ділянки кадастровий номер 3210945600:01:036:0024 в оренді в попереднього землекористувача є безпідставним, оскільки матеріалами справи підтверджено розірвання договору оренди та перехід ділянки на баланс селищної ради.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Зазначає, що позивач застосування Бучанською міською радою норм ч.2 статті 120 Земельного кодексу України при прийнятті рішення №2113-18-VII від 30 вересня 2021 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3210945600:01:036:0024 використано правомірно, оскільки, у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувана (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувану (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувану (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі.
Земельна ділянка з кадастровим номером 3210945600:01:036:0024 перебуває у комунальній власності та була надана у користування попередньому власнику на підставі договору оренди земельної ділянки, отже новому власнику земельної ділянки, тобто позивачу, переходить право на такий об`єкт на тих самих умовах, що у попереднього власника, зокрема, право оренди або викупу.
Таким чином, позивачу, після набуття права власності на домоволодіння, перейшло право користування земельною ділянкою на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що у попереднього власника, тобто користування на підставі договору оренди.
Оскільки домоволодіння, які були придбані позивачем та третьою особою, не підлягають приватизації, то в такому разі на власників домоволодінь розповсюджуються норми ст. 120 Земельного кодексу України (оренда).
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначено про її безпідставність.
Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 .
Позивач є власником нерухомого майна - 64/100 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі продажу від 25 травня 2020 року №1266 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №210109031.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Бучанської міської ради Київської області із заявою, в якій просили надати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер 3210945600:01:036:0024, загальною площею 2679 кв.м. для передачі її у власність в порядку приватизації з призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських споруд.
До вказаного клопотання додано передбачені чинним законодавством документи, копії яких наявні в матеріалах справи.
За результатом розгляду вказаного клопотання Бучанською міською радою Київської області було прийнято рішення № 2113-18-VІI від 30 вересня 2021 року, яким відмовлено у задоволенні поданої заяви.
Підставою для прийняття такого рішення стало перебування земельної ділянки кадастровий номер 3210945600:01:036:0024 в оренді в попереднього землекористувача (договір оренди від 27 березня 2020 року) до переходу права власності на житловий будинок та господарські споруди що розташовані на ній до заявників, керуючись п. 2 ст. 120 ЗК України "якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача".
Судом також встановлено, що на момент придбання позивачем частини домоволодіння між попереднім власником та Ворзельською селищною радою був укладений договір оренди земельної ділянки (кадастровий номер 3210945600:01:036:0024) на якій домоволодіння розміщене.
Рішенням Бучанською міською радою Київської області від 22 жовтня 2020 року №5653-86-VІI вказаний договір оренди земельної ділянки було припинено на підставі заяви орендаря.
20 листопада 2020 року між орендарем та Ворзельською селищною радою укладена додаткова угода щодо розірвання договору та відсутності взаємних претензій.
Згідно акту прийому - передачі 20 листопада 2020 року земельна ділянка (кадастровий номер 3210945600:01:036:0024) повернута до Ворзельської селищної ради.
Не погоджуючись з рішенням відповідача про відмову у задоволенні заяви про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, вважаючи його протиправним, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до статті 12 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб; організація землеустрою, тощо.
Згідно п. 34 ч.1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до Закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних міських рад.
Відповідно до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.
За змістом статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.
Повноваження відповідних органів виконавчої влади та порядок передачі земельних ділянок у власність громадянам встановлені статтями 118, 122 ЗК України.
Зокрема, п. «а» ч. 1 статті 121 Земельного кодексу України передбачає, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.
Частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
З наведеного випливає, що законодавцем гарантовано право безоплатної передачі земельної ділянки громадянину у власність, зокрема, у межах норм безоплатної приватизації, порядок проведення якої регламентовано положеннями статті 118 Земельного кодексу України.
За змістом ч.6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Згідно абз.1 ч.7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (ч.9 статті 118 ЗК України).
Відповідно до ч.10, 11 статті 118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.
З наведених вище норм вбачається, що чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України. При цьому, законодавцем визначені виключні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Отже, відповідач був зобов`язаний розглянути зазначене клопотання у місячний строк і надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні з підстав невідповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
При цьому, відповідно до положень статті 118 Земельного кодексу України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:
- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;
- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;
- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;
- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;
- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Таким чином, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі №808/3187/17.
Як вбачається з оспорюваного рішення Бучанської міської ради Київської області від 30 вересня 2021 року, підставою для відмови позивачу у задоволенні його клопотання про надання дозволу на розробку землевпорядної документації стало твердження відповідача про перебування земельної ділянки кадастровий номер 3210945600:01:036:0024 в оренді в попереднього землекористувача згідно договору оренди від 27 березня 2020 року до переходу права власності на житловий будинок та господарські споруди, що розташовані на ній до заявників, керуючись п. 2 ст. 120 ЗК України "якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача".
Дослідивши та проаналізувавши зазначені доводи, суд дійшов висновку, що вони є безпідставним, оскільки матеріалами справи підтверджено розірвання договору оренди та перехід ділянки на баланс селищної ради.
Крім того, колегія суддів критично оцінює наведені відповідачем аргументи, оскільки надання особі дозволу уповноваженим органом місцевого самоврядування на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності не означає позитивного рішення про передачу її в користування, а направлене на ідентифікацію земельної ділянки, яка в подальшому може стати предметом передачі.
Надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не покладає на орган місцевого самоврядування обов`язку (не є підставою для виникнення зобов`язання перед особою, яка розробила проект землеустрою) щодо надання цієї земельної ділянки у власність чи користування. Рада може відмовити у затвердженні проекту та наданні земельної ділянки у власність чи користування з підстав, визначених законом, зокрема, у разі невідповідності місця розташування ділянки вимогам генеральних планів населених пунктів та з інших, визначених законом, підстав.
Наведене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 30 травня 2018 року по справі № 826/5737/16.
Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Однак, в оскаржуваному рішенні відповідача не вбачаються законні підстави для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Відтак, відповідач вийшов за межі наданих йому повноважень та всупереч вимогам Земельного Кодексу безпідставно відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянок, що не узгоджується з приписами чинного законодавства.
Отже, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачем безпідставно прийнято рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Таким чином, правомірним є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.
Отже при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 312, 315, 316, 321, 325, 328  КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Бучанської міської ради Київської області - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 травня 2022 року - залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
Повний текст рішення виготовлено 04 жовтня 2022 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Є.І. Мєзєнцев
                                                                                                    
                                                                                                    Я.М. Собків