ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 761/43538/21                                                 Суддя першої інстанції: Осаулов А.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  28 вересня 2022 року                                                                         м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача          - Степанюка А.Г.,
суддів                    - Губської Л.В., Кобаля М.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 23 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, провідного фахівця відділу цифрової трансформації та інформаційно-технічного забезпечення Департаменту аналітики та цифровізації Державної служби України з безпеки на транспорті Соколюка Любомира Миколайовича про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 (далі – Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі – Відповідач-1, Укртрансбезпека), провідного фахівця відділу цифрової трансформації та інформаційно-технічного забезпечення Департаменту аналітики та цифровізації Державної служби України з безпеки на транспорті Соколюка Любомира Миколайовича (далі – Відповідач-2, провідний фахівець Соколюк Л.М.) про скасування постанови від 18.10.2021 серії ВМ №00000249 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 132-1 КпАП України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1  700,00 грн.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 23.12.2021 позовну заяву повернуто з підстав пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду із вказаним позовом та відсутністю поважних причин для його поновлення, оскільки подання скарги до Укртрансбезпеки є альтернативним судовому способом оскарження спірної постанови.
Не погоджуючись із викладеним в ухвалі рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було враховано, що ОСОБА_1 здійснювалося оскарження в адміністративному порядку спірної постанови, а відтак одночасне подання скарги до Укртрансбезпеки і до суду могло б бути розцінене як зловживання правом. Наголошує, що подання позовної заяви мало місце через 10 днів з моменту отримання рішення за наслідками розгляду скарги, а досудове врегулювання спору не може бути перешкодою в отриманні судового захисту. Окремо звертає увагу, що з метою збирання доказової бази представником Позивача протягом листопада 2021 року направлялися адвокатські запити Відповідачу-1, останню відповідь на які було отримано 02.12.2021.
Після усунення визначених в ухвалі від 14.01.2022 про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2022 було відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 21.09.2022.
У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2022 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін, виходячи з такого.
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що подання ОСОБА_1 скарги до Укртрансбезпеки не є досудовим порядком вирішення спору, а відтак з огляду на мету запровадженого законодавцем обмеження строку оскарження рішення суб`єкта владних повноважень підстави для поновлення строку звернення до суду відсутні. Крім того, суд зауважив, що збирання адвокатом Позивача доказової бази мало місце вже після спливу десятиденного строку оскарження спірної постанови.
З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може не погодитися з огляду на таке.
Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, положення процесуального закону пов`язують початок перебігу строку звернення до суду або з дня, коли особа дізналася про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, або з дня, коли особа могла дізнатися їх порушення.
Відповідно до ст. 289 КпАП України скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Крім того, згідно ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Тобто, приписи статті 289 КпАП України, як і статті 286 КАС України пов`язують початок перебігу строку на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення з моментом її отримання. Відтак, строк на оскарження такої постанови спливає через десять днів з дня її отримання особою, яка притягнута до відповідальності.
Таким чином, законодавцем чітко визначено, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності законодавством встановлено спеціальний десятиденний строк, який обчислюється з дня вручення постанови.
Як було встановлено раніше, за твердженням Позивача, останній отримав оскаржувану постанову 23.10.2021. При цьому, на його переконання, отримавши 18.11.2021 відповідь Укртрансбезпеки за наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 на спірну постанову, Позивач невідкладно протягом десяти днів звернувся до суду із цим позовом, тобто у межах встановлених КпАП України строків.
Разом з тим, судова колегія звертає увагу, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 288 КпАП України постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
Тобто, указаною нормою передбачено право вибору особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, порядку оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення.
При цьому, звернення особи до вищестоящого органу із скаргою на постанову по справі про адміністративне правопорушення не є досудовим вирішенням спору, а є альтернативним способом захисту своїх прав.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.12.2018 у справі №463/1221/17, від 05.03.2020 у справі № 127/7446/19, від 07.12.2020 у справі № 522/14986/19 та від 26.01.2021 у справі №757/48987/18-а.
Отже, враховуючи, що, за твердженням Позивача, останній отримав оскаржувану постанову 23.10.2021, то звернення останнього до суду із цим позовом 29.11.2021 мало місце поза межами встановленого ст. 289 КпАП України та ст. 286 КАС України десятиденного строку.
Судовою колегією враховується, що питання, пов`язані з оцінкою поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, неодноразово вирішувалось й Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 27.05.2020 у справі №9901/546/19, де вказано на те, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Тобто, строк звернення до адміністративного суду може бути поновлений лише за наявності поважних підстав, наявність яких підтверджена відповідними доказами.
Судова колегія зауважує, що із скаргою на спірну постанову до Укртрансбезпеки ОСОБА_1 звернувся 02.11.2021 (тобто в останній день десятиденного строку з моменту ознайомлення, із слів Позивача, 23.10.2021 з оскаржуваною постановою). У подальшому ж, після отримання 18.11.2021 (із слів Позивача) відповіді від 11.11.2021 за результатами розгляду скарги, позовну заяву було направлено 29.11.2021, тобто протягом десяти днів з моменту ознайомлення рішенням Укртрансбезпеки.
Аргументуючи поважність пропуску десятиденного строку на оскарження спірної постанови, Апелянт, посилаючись на позицію Верховного Суду у справі №171/729/17, також звертає увагу на те, що адвокатом Шерстюка О.І. вчинялися з 04.11.2021 дії, спрямовані на збирання доказів для подання позовної заяви.
Разом з тим, такі обставини, на обґрунтоване переконання суду першої інстанції, не свідчать про поважність причин пропуску встановленого КпАП України і КАС України строку оскарження постанови про адміністративне правопорушення, оскільки, по-перше, звернення із скаргою до вищестоящого органу є не досудовим, а альтернативним судовому способом врегулювання спору, по-друге, на відміну від обставин справи №171/729/17, Позивач у цій справі звернувся до вищестоящого органу із скаргою в останній день, а не на п`ятий, як і до суду в останній день, а не на шостий, по-третє, дії із збирання адвокатом доказової бази вчинялися поза межами десятиденного строку оскарження постанови про адміністративне правопорушення.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Приписи п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України визначають, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Отже, підставою для повернення позовної заяви відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України є неподання особою в зазначений строк заяви або визнання неповажними підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду. 
У цьому контексті судова колегія зауважує, що практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).
Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000, пункт 33).
Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.03.2021 у справі №160/6430/20.
Разом з тим, Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об`єктивних та поважних причин, які зумовили несвоєчасне звернення до суду, що належним чином відображено в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції.
Посилання ж останнього на необхідність врахування позицій апеляційних судів при розгляді цієї апеляційної скарги судовою колегією відхиляються, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 122, 123, 242-244, 250, 286, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -  

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 23 грудня 2021 року – без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                                А.Г. Степанюк 

Судді                                                                                                      Л.В. Губська

                                                                                                              М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено 28 вересня 2022 року.