Дата документу 27.09.2022 Справа № 334/2265/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №334/2265/19        Головуючий у 1 інстанції: Гнатюк О.М.
Провадження № 22-ц/807/1226/22        Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2022 року        м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого:        Полякова О.З.,
суддів:        Кухаря С.В.,
       Крилової О.В.
при секретарі: Бєловій А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,-

В С Т А Н О В И Л А:        

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
В обґрунтування своїх вимог, ОСОБА_2 зазначав, що Запорізькою місцевою прокуратурою №3 направлено до Ленінського районного суду м. Запоріжжя обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. 
Відповідно до обвинувального акту 11 листопада 2017 року, приблизно о 09 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Джилі МК», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Істоміна, рухаючись з боку вул. Рубана в напрямку вул. Дніпропетровське шосе в м. Запоріжжі. В районі будинку № 155 водій ОСОБА_1 зупинив керований ним транспортний засіб біля правого краю проїзної частини, в межах правої смуги руху.
В цей же час, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Тойота Авенсіс» реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух по лівій смузі проїзної частини вул. Істоміна в напрямку вул. Дніпропетровське шосе. В салоні зазначеного автомобілю перебувала пасажир ОСОБА_3 .
При наближенні автомобілю «Тойота» під керуванням ОСОБА_2 водій ОСОБА_1 , не переконався в безпеці своїх дій, діючи в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, де вказано: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», а також в порушення вимог п. 10.4 Правил дорожнього руху України, де зазначено: «Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку...», відновив рух від правого краю дороги та почав виконувати маневр лівого розвороту не зайнявши відповідне крайнє положення на проїзній частині, в результаті чого виїхав на смугу руху автомобілю «Тойота» де скоїв зіткнення лівою бічною частиною кузова власного автомобілю із передньою частиною транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 2712 від 01 грудня 2017 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому переднього відрізка 4-ого ребра справа, що кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, яке не було небезпечними в момент його спричинення, але потягло за собою довготривалий розлад здоров`я, понад 21 день; саден в області лоба, в правій скроневій області, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Порушення водієм ОСОБА_1 , згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 9-817 від 07.12.2017 року, вимог п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками.
Протиправними діями ОСОБА_5 ОСОБА_2 завдана моральна шкода, яку останній оцінює у розмірі 100000 грн., та обґрунтовує тим, що він вимушений був пройти обстеження та лікування, незважаючи на які, позивач на теперішній час не може вести нормальний повноцінний образ життя. Факт наявності фізичного болю також знайшов своє відображення у висновку експерта КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради № 2712 від 07 грудня 2017 року, в якому зазначено про те, що ОСОБА_2 втрачав свідомість, відмічав нудоту, скаржився на біль в місцях ушкоджень. Крім болю, ОСОБА_2 також відчуває сильний емоційний стрес, наслідками якого стала повна втрата сну на тривалий час, постійні головні болі, стан тривожності, підвищена нервозність, слабкість та депресія. 
Також, ОСОБА_2 зазначав, що оскільки не працював в момент заподіяння шкоди, він має право на відшкодування шкоди, пов`язаною із втратою непрацездатності, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.
Посилаючись на вищенаведені обставини, ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь 3200 грн. відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я та 100000 грн. відшкодування моральної шкоди. Також ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь усі судові витрати по справі. 
У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ТДВ «Страхове Товариство «Домінанта» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 
Позивач з урахуванням уточнень, зазначала, що внаслідок вищезазначеного ДТП, нею, згідно висновку судово-медичної експертизи № 2761 М від 01 грудня 2017 року, отримано тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми лівого колінного суглоба, з розривом заднього рога медіального меніска, що призвело до необхідності часткового його видалення в області заднього рога, набряку м`яких тканин в області лівого колінного суглобу, що в сукупності кваліфікується як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 день; закритого перелому зовнішньої щиколотки лівого гомілковостопного суглобу без зміщення кісткових фрагментів, набряку м`яких тканин в області лівого гомілковостопного суглобу, в сукупності кваліфікується як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечним для життя, але спричинило тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 день.
Оскільки ОСОБА_3 в момент заподіяння шкоди не працювала, то розмір відшкодування шкоди, пов`язаною із втратою непрацездатності, визначається відповідно до ч. 2 ст. 1195 ЦК України, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.
Крім того, ОСОБА_3 , понесла витрати на діагностику (рентгенографію, магнітно-резонансу томографію) придбання ліків, лікування та реабілітацію, розмір яких складає 17268,84 грн. 
Моральні страждання, які були спричинені ОСОБА_3 в результаті ДТП, останньою оцінюються у розмірі 100000 грн., та обґрунтовуються, окрім відчуття фізичного болю, тривалим та непростим лікуванням, сильним емоційним стресом, наслідками якого стала повна втрата сну на тривалий час, постійними головними болями, станом тривожності, підвищеною нервозністю, слабкістю та депресією. 
За таких обставин, загальний розмір шкоди, заподіяної ОСОБА_3 кримінальним правопорушенням становить 3200 грн. відшкодування втраченого заробітку; 17268,84 грн. витрат на діагностику, придбання ліків, лікування та реабілітацію; 100000 грн. моральної шкоди.
Під час розгляду кримінального провадження потерпілою ОСОБА_3 було пред`явлено цивільний позов. Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та засуджено до покарання у вигляді двох років обмеження волі без позбавлення права керування транспортним засобом. У відповідності зі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком один рік. Частково задоволено цивільні позови: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3200 грн. шкоди, завданої ушкодженням здоров`я та моральної шкоди в розмірі 30000 грн., стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 20468,84 грн. шкоди, завданої ушкодженням здоров`я та моральної шкоди в розмірі 30000 грн., стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 194367,98 грн. майнової шкоди. В решті позовних вимог відмовлено. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 06 березня 2019 року задоволено частково апеляційні скарги, вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя в частині цивільних позовів, призначено новий розгляд кримінального провадження в цій частині в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок залишено без змін.
ОСОБА_1 застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ТДВ «СТ «Домінанта». Так, шкода, заподіяна здоров`ю ОСОБА_3 становить 20468,84 грн., 5% від шкоди становить 1023,44 грн. (відповідно до ст. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), отже страхова виплата становить 21492,28 грн., яка страховою компанією не сплачена. При цьому, про ДТП ТДВ «СТ «Домінанта» було повідомлено ОСОБА_2 , про наявність справи ТДВариству також було відомо.
Отже, починаючи з дня набрання вироком законної сили, тобто з 06 березня 2019 року, ТДВ «СТ «Домінанта» прострочило виконання свого грошового зобов`язання по виплаті страхового відшкодування в розмірі 21492,28 грн. Враховуючи, що з 06 березня 2019 року по день складання уточненої позовної заяви минуло 62 дні, сума 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України становить 109,52 грн. (21492,28*0,03/365*62). Сума втрат від інфляції становить 193,43 грн. (21492,28*1,009)-21492,28. Пеня за період з 06 березня 2019 року по 25 квітня 2019 року становить 1059,89 грн. (21492,28*0,36/365*50); пеня за період з 26 квітня 2019 року по день подання позов становить 226,70 грн. (21492,28*0,35/365*11). 
Таким чином з ТДВ «СТ «Домінанта» на користь ОСОБА_3 стягненню підлягають: 21492,28 грн. страхового відшкодування; 109,52 грн. 3 відсотки річних; 193,43 грн. втрати від інфляції, 1286,59 грн. пені, а всього 23081,82 грн.
Фактично, оскільки шкода, заподіяна здоров`ю, повністю охоплена страховою сумою, то 98976,56 грн. – це та частина моральної шкоди, яка покладається на ОСОБА_1 . 
Посилаючись на вищенаведені обставини, ОСОБА_3 , просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь 98976,56 грн. відшкодування моральної шкоди і страховим відшкодуванням. Стягнути з ТДВ «СТ «Домінанта» на користь ОСОБА_3 21492,28 грн. страхового відшкодування; 109,52 грн. 3% річних; 193,43 грн. втрати від інфляції; 1286,59 грн. пені, а всього 23081,82 грн. Стягнути з ОСОБА_1 та ТДВ «СТ «Домінанта» на користь ОСОБА_3 всі судові витрати.
Також, у грудні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ТДВ «Страхове Товариство «Домінанта» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 
В обґрунтування своїх вимог, з урахуванням уточненого позову, ОСОБА_4 зазначала, що їй, на праві приватної власності належить легковий автомобіль марки Toyota, модель Avensis, випуску 2007 року, об двигуна НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . ОСОБА_2 на підставі довіреності від 14 березня 2017 року, виданої терміном до 14 березня 2020 року представляє інтереси ОСОБА_4 з правом розпоряджатися вказаним автомобілем, зокрема, з правом одержання грошей внаслідок заподіяної шкоди. 
Відповідно до висновку експертного авто ТДВарознавчого дослідження №3023 від 21 грудня 2017 року матеріальна шкода, заподіяна власнику автомобіля ( ОСОБА_4 ) Toyota Avensis реєстраційний номер НОМЕР_2 в результаті ДТП, дорівнює ринковій вартості автомобіля і становить 254367,98 грн. Такого висновку експерт дійшов у зв`язку з тим, що вартість відновлювального ремонту становить 4643,77,89 грн. перевищує вартість самого транспортного засобу, отже, ремонтувати транспортний засіб економічно недоцільно. При проведенні експерт врахував фізичний знос автомобіля на момент ДТП, оскільки вартість нового автомобіля Toyota Avensis становить 599680 грн. 
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована у ТДВ «СТ «Домінанта». Відповідно до поліса страхування страхова сума за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 200000 грн.; за шкоду, заподіяну майну – 100000 грн.; розмір франшизи – 0 грн. Про ДТП ТДВ «СТ «Домінанта» було повідомлено водієм ОСОБА_2 , також ним подано в інтересах ОСОБА_4 заяву про страхове відшкодування. Виплата ТДВ «СТ «Домінанта» не здійснена, жодних рішень про відмову у здійснені страхового відшкодування Товариством також не приймалося. 
Отже, починаючи з дня набрання вироком законної сили, тобто з 06 березня 2019 року, ТДВ «СТ «Домінанта» прострочило виконання свого грошового зобов`язання по виплаті страхового відшкодування на користь ОСОБА_4 в розмірі страхової суми за полісом, тобто в розмірі 100000 грн. Враховуючи, що з 06 березня 2019 року по день складання уточненої позовної заяви минув 51 день, сума 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України становить 419,18 грн. (100000*0,03/365*51). Сума втрат від інфляції становить 900 грн. (100000*1,009)-21492,28. Пеня за період з 06 березня 2019 року 5030,14 грн. (100000*0,36/365*51).
Таким чином з ТДВ «СТ «Домінанта» на користь ОСОБА_4 стягненню підлягають грошові кошти у розмірі 106349,32 грн., які складаються з: 100000 грн. страхового відшкодування; 419,18 грн. 3 відсотки річних; 900 грн. втрати від інфляції, 5030,14 грн. пені.
Різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою обчислюється як 254367,98 грн.-100000 грн.=154367,98 грн.
Посилаючись на вищенаведені обставини, ОСОБА_4 , просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь (представник з правом отримання коштів ОСОБА_2 ) майнову шкоду (збитки) в розмірі різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, яка становить 154367,98 грн. Стягнути з ТДВ «СТ «Домінанта» на користь ОСОБА_4 100000 грн. страхового відшкодування; 419,18 грн. 3% річних; 900 грн. втрат від інфляції; 5030,14 грн. пені, а всього 106349 грн. Стягнути з ОСОБА_1 та ТДВ «СТ «Домінанта» на користь ОСОБА_4 всі судові витрати.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2020 року об`єднано в одне провадження справу № 334/2265/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням зі справою № 334/2270/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ТДВ «Страхове Товариство «Домінанта», про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та зі справою № 334/2268/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ТДВ «Страхове Товариство «Домінанта», про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 серпня 2021 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням., частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ТДВ «Страхове Товариство «Домінанта» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ТДВ «Страхове Товариство «Домінанта» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 шкоду, завдану втратою працездатності, в розмірі 3200 грн. Стягнуто з ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 50000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 50000 грн. Стягнуто з ТДВ «Страхове Товариство «Домінанта» на користь ОСОБА_3 витрати на лікування в розмірі 21492,48 грн., 109,52 грн. – 3% річних, 193,43 грн. - втрати від інфляції, 1286,59 грн. - пені, а всього на суму 23081,82 грн. Стягнуто з ТДВ «Страхове Товариство «Домінанта» на користь ОСОБА_4 100000 грн. - вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, 419,18 грн. – 3% річних, 900 грн. - втрати від інфляції, 5030,14 грн. - пені, а всього на суму 106349,32 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 154367,98 грн. - різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Частково не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 серпня 2021 року скасувати та постановити нове рішення, яким: 
- позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення шкоди, завданої втратою працездатності в розмірі 3200 грн., заявленої до неналежного відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вимоги щодо моральної шкоди задовольнити частково, зменшивши розмір шкоди до 25000 грн.;
- позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково, зменшивши розмір стягнення цієї шкоди до 25000 грн.;
- позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_1 встановлену у відповідності до висновків судових експертиз суму з урахуванням вартості автомобіля «Тойота Авенсіс», р.н. НОМЕР_2 після ДТП та спільної вини обох водіїв. 
Вирішити питання судових витрат. В іншій частині рішення залишити без змін.
Також до апеляційної скарги ОСОБА_1 долучено клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи з визначення вартості автомобіля «Тойота Авенсіс», р.н. НОМЕР_2 у пошкодженому стані (після ДТП) та судової інженерно-транспортну експертизу за експертною спеціальністю 10.1 «обставини та механізм ДТП».

На думку скаржника, при задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 , суд першої інстанції неправильно та необґрунтовано визначив розмір стягнення заподіяної шкоди, опираючись на висновок авто товарознавчого дослідження № 3023 від 21 грудня 2017 року, яким встановлено лише ринкову вартість автомобіля у непошкодженому стані.
Узагальненими доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 є намагання скаржника констатувати винуватість (спільної вини) у ДТП, крім нього, також іншого учасника пригоди – ОСОБА_6 .
Оскаржуючи рішення в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 зазначає, про на його думку, помилкове неврахування судом першої інстанції вимог ст. 1188 ЦК України.
01 червня 2022 року до апеляційного суду надійшов відзив представника позивачів – адвоката Гладкого Д.В., у якому він заперечує проти доводів апеляційної скарги, виражає згоду із рішенням першої інстанції, просить залишити його без змін.
У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник – адвокат Келембет С.В. підтримали апеляційну скаргу, наполягали на її задоволенні.
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_7 , який також є представником позивача ОСОБА_4 , в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, зазначаючи про те, що оскаржуване рішення ухвалено із додержанням вимог матеріального та процесуального права. 
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача,пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Судове рішення, згідно зі ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.
Так суд першої інстанції встановив, підтверджено матеріалами справи та не заперечувалось сторонами, що вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та засуджено до покарання у вигляді двох років обмеження волі без позбавлення права керування транспортним засобом.
Зазначеним вироком встановлено, що 11 листопада 2017 року, приблизно о 09 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Джилі МК», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Істоміна, рухаючись з боку вул. Рубана в напрямку вул. Дніпропетровське шосе в м. Запоріжжі. В районі будинку № 155 водій ОСОБА_1 зупинив керований ним транспортний засіб біля правого краю проїзної частини, в межах правої смуги руху.
В цей же час, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Тойота Авенсіс» реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух по лівій смузі проїзної частини вул. Істоміна в напрямку вул. Дніпропетровське шосе. В салоні зазначеного автомобілю перебувала пасажир ОСОБА_3 .
При наближенні автомобілю «Тойота» під керуванням ОСОБА_2 водій ОСОБА_1 , не переконався в безпеці своїх дій, діючи в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, де вказано: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», а також в порушення вимог п. 10.4 Правил дорожнього руху України, де зазначено: «Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку...», відновив рух від правого краю дороги та почав виконувати маневр лівого розвороту не зайнявши відповідне крайнє положення на проїзній частині, в результаті чого виїхав на смугу руху автомобілю «Тойота» де скоїв зіткнення лівою бічною частиною кузова власного автомобілю із передньою частиною транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 .
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди: водій ОСОБА_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 2712 від 01.12.2017 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому переднього відрізка 4-ого ребра справа, що кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, яке не було небезпечними в момент його спричинення, але потягло за собою довготривалий розлад здоров`я, понад 23 день; саден в області лоба, в правій скроневій області, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Пасажир ОСОБА_3 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 2761 М від 01.12.2017 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми лівого колінного суглоба, з розривом заднього рога медіального меніска, що призвело до необхідності часткового його видалення в області заднього рога, набряку м`яких тканин в області лівого колінного суглобу, що в сукупності кваліфікується як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 день; закритого перелому зовнішньої щиколотки лівого гомілковостопного суглобу без зміщення кісткових фрагментів, набряку м`яких тканин в області лівого гомілковостопного суглобу, в сукупності кваліфікується як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечним для життя, але спричинило тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 день.
Порушення водієм ОСОБА_1 , згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 9-817 від 07.12.2017 року, вимог п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками.
Згідно з положеннями частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає, що відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставо виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені в статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Тобто, зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди,завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Відповідно до ч.4 та ч.6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення 3200 грн в рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності.
Внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкода може бути завдана як власникам (володільцям), наприклад, транспортних засобів, так і третім особам, зокрема пасажирам. Особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені у частині першій статті 1188 ЦК України, а особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки третім особам, - частиною другою цієї статті. 
Приписи статті 1188 ЦК України та пункту 36.3 статті 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застосовні у тому разі, якщо декілька осіб є саме відповідальними за завдану шкоду, тобто якщо вони спільними неправомірними діями чи бездіяльністю її завдали. За таких умов не має значення вина кожного з них у завданні шкоди. Останню вони зобов`язані відшкодувати у відповідній пропорції незалежно від вини.
Аналогічна позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19, провадження № 14-24цс21, у якій колегія суддів дійшла зокрема таких висновків.
Припис частини другої статті 1188 ЦК України застосовний за таких умов: 1) відбулася взаємодія джерел підвищеної небезпеки; 2) потерпілим від неї є інша особа, ніж власники (володільці), наприклад, транспортних засобів; 3) ці власники (володільці) завдали шкоди потерпілому спільно, тобто поведінка кожного із них була неправомірною (зокрема, у разі порушення кожним певних Правил дорожнього руху, що призвело до взаємодії джерел підвищеної небезпеки та завдання внаслідок цього шкоди третій особі). Тоді їхня вина у завданій потерпілому шкоді не має значення, і вони зобов`язані відшкодувати цю шкоду незалежно від такої вини.
Отже, з на підставі зазначеного, враховуючи той факт, що вина ОСОБА_1 доведена вироком суду, який набрав законної сили, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про неправомірність незастосування судом першої інстанції у зазначених правовідносинах положень ст. 1188 ЦК України.
Доводи апеляційної скарги про спільну вину у ДТП ОСОБА_1 та ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження, оскільки скаржник не надав суду жодних процесуальних рішень на їх підтвердження, натомість вина ОСОБА_1 вже встановлена вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2018 року, який набрав сили 06 березня 2019 року.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. 
Враховуючи, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого потерпілим  було завдано моральну шкоду, та враховуючи характер та обсяг страждань кожного з потерпілих, конкретні обставини справи і наслідки, що наступили, колегія суддів погоджується із розміром моральної шкоди, стягнутої судом першої інстанції на користь потерпілих  ОСОБА_2 , ОСОБА_8 .
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно зі ст. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
ОСОБА_1 застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ТДВ «Страхове товариство «Домінантна», що підтверджується полісом №АМ/2315813: страхова сума за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю – 200000 грн., страхова сума за шкоду, заподіяну майну в розмірі 100000 грн., франшиза – 0 грн.
Оскільки вироком суду встановлена вина ОСОБА_1 у тому, що він порушив правила безпеки дорожнього руху, внаслідок чого заподіяв потерпілій ОСОБА_3 середньої тяжкості тілесні ушкодження, суд вважає, що сума матеріальної шкоди, заявлена потерпілою ОСОБА_3 та витрачена на лікування обґрунтована та підлягає стягненню зі страхової компанії обвинуваченого в повному обсязі.
Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №3023 від 21.12.2017 року матеріальна шкода завдана власнику автомобіля «Тойота Авенсіс» реєстраційний номер НОМЕР_2 дорівнює дійсній ринковій вартості автомобіля та складає 254367,98 грн.
З урахуванням наведених норм закону, колегія суддів погоджується з тим, що позовні вимоги  ОСОБА_4 в частині стягнення на її користь матеріальної шкоди завданої, пошкодженням автомобіля з ОСОБА_1 в розмірі 154367,98 грн та відшкодування майнової шкоди 100000 грн з ТДВ «СТ «Домінантна» підлягають задоволенню.
Стосовно клопотань скаржника про проведення у справі інженерно-транспортної експертизи, колегія суддів дійшла висновку про їх відхилення з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України, для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу.
Згідно з положеннями ст. 104 ЦПК України, про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи. В ухвалі про призначення експертизи суд попереджає експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Оскільки, подаючи клопотання про призначення судової інженерно-транспортної експертизи у справі, скаржник фактично оспорює обставини, вже встановлені вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/8563/17, на яких ґрунтуються позовні вимоги, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення , адже скаржник намагається спростувати обставини, які вже встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
Апеляційний суд перевірив доводи апелянта та дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України",  № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстави для його скасування відсутні.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстави для його скасування відсутні, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу  ОСОБА_1  належить залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 серпня 2021 року- без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 серпня 2021 рокуу цій справі – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 30 вересня 2022 року.

Головуючий:

Судді: