П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/73/22-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Крапівницька Н. Л. 
Суддя-доповідач -  Матохнюк Д.Б.   
12 грудня 2022 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Матохнюка Д.Б. 
суддів:  Білої Л.М.  Гонтарука В. М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області, як відокремлений підрозділ ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, 
В С Т А Н О В И В :
у січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області (ГУ ДПС у Вінницькій області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 10.05.2021 року №5681933-2410-0228 на суму 54070,99 грн, №5681934-2410-0228 на суму 13125,78 грн, №5681935-2410-0228 на суму 7879,35 грн, щодо визначення позивачу суми податкового зобов`язання за платежем “земельний податок з фізичних осіб” на загальну суму 75076,12 грн.
10 серпня 2022 року Вінницький окружний адміністративний суд прийняв рішення про задоволення позовних вимог. 
Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у власності ОСОБА_1 перебувають земельні ділянки: 1) кадастровий номер 0521282403:04:002:0018, загальною площею 0,8478 га, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер ЯЛ №035377, виданого 25.11.2010 Жорницькою сільською радою Іллінецького району Вінницької області; 2) кадастровий номер 0521282403:04:001:0056, загальною площею 0,2702 га, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер ЯА №807581, виданого 12.07.2005 Жорницькою сільською радою Іллінецького району Вінницької області; 3) кадастровий номер 0521282400:04:001:0200, загальною площею 0,1622 га, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер ЯМ №915926, виданого 23.08.2012 Жорницькою сільською радою Іллінецького району Вінницької області.
26.10.2020 між ОСОБА_1 (орендодавець) та фермерським господарством “Нова Україна” (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки (кадастровий номер 0521282403:04:002:0018, загальною площею 0,8478 га) з метою використання у господарській діяльності Орендаря. Даний договір посвідчено нотаріусом та зареєстровано в реєстрі за №1380. Згідно п.4.1 орендна плата вноситься орендарем орендодавцю за кожен рік оренди у розмірі 0,1 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки у грошовій та/або безготівковій формі, становить 1802 (одна тисяча вісімсот дві) грн 36 копійок на дату укладання даного договору. Вказаний договір укладено строком 10 (десять) років з дня його нотаріального посвідчення. Договір оренди земельної ділянки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 26.10.2020, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2203471805212.
30.12.2020 між ОСОБА_1 (орендодавець) та фермерським господарством “Нова Україна” (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки (кадастровий номер 0521282403:04:001:0056, загальною площею 0,2702 га з метою використання у господарській діяльності Орендаря. Даний договір посвідчено нотаріусом та зареєстровано в реєстрі за №1773. Згідно п.4.1 орендна плата становить 500 гривень у грошовій або безготівковій формі, на дату укладання даного Договору, з урахуванням індексації. Вказаний Договір укладено строком 10 років з дня його нотаріального посвідчення. Договір оренди земельної ділянки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 30.12.2020, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2263364405212.
26.10.2020 між ОСОБА_1 (орендодавець) та фермерським господарством “Нова Україна” (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки (кадастровий номер 0521282400:04:001:0200, загальною площею 0,1622 га) з метою використання у господарській діяльності Орендаря. Даний договір посвідчено нотаріусом та зареєстровано в реєстрі за №1379. Згідно п.4.1 орендна плата вноситься орендарем орендодавцю за кожен рік оренди у розмірі 0,1 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки у грошовій та/або безготівковій формі, вказаний договір укладено строком 10 років. Договір оренди земельної ділянки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 26.10.2020, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2203372505212.
Так, 05.07.2021 позивачем поданою заяву до ГУ ДПС у Вінницькій області у якій додатково повідомлено податкову службу про те, що зазначені вище земельні ділянки загальною площею 1,2802 га передані в оренду ФГ “Нова Україна”. Відповідні копії документів також надано до згаданої заяви. 
Проте, 10.05.2021 ГУ ДПС у Вінницькій області відносно ОСОБА_1 , за 2021 рік винесено податкові повідомлення-рішення щодо донарахування земельного податку з фізичних осіб: №5681933-2410-0228 на суму 54070,99 грн; №5681934-2410-0228 на суму 13125,78 грн; №5681935-2410-0228 на суму 7879,35 грн.
Не погоджуючись з вказаними рішеннями позивач звернулась до суду з даним позовом.
За результатами встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок щодо обґрунтованості позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо податкової реформи", (набрав чинності 01.01.2015), викладено у новій редакції ст.266 Податкового кодексу України (ПК України), якою запроваджено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно із п. п. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Відповідно до п. 288.1 ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Згідно п.288.2 ст.288 ПК України платником орендної плати є орендар земельної ділянки.
Пунктом 288.3 ст. 288 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.
Так, розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (п.288.4 ст.288 ПК України від 02.12.2010 №2755-VI).
Згідно ст. 1 Закону України "Про оренду землі" від 06.10.1998 за №161-XIV (Закон №161-XIV), оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відповідно до ч. 2 ст.16 Закону №161-XIV укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.
Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України) (ч.1, 2 ст.21 Закону №161-XIV).
Таким чином, орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності сплачується орендарем з дня виникнення права користування земельною ділянкою, тобто з дня державної реєстрації права оренди відповідно до договору оренди земельної ділянки. Сплата орендної плати є обов`язком орендаря, яке кореспондується з його правом користування земельною ділянкою.
Крім того, правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України визначає Закон України "Про фермерське господарство" від 19.06.2003 №973-IV (Закон №973-IV).
Статтею 12 Закону від 19.06.2003 №973-IV передбачено, що землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.
Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.
Встановлюючи, що землі фермерського господарства можуть складатися із земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди, Закон №973-IV при цьому не встановлює будь-яких виключень щодо правового регулювання оренди земельної ділянки. Не встановлює цей Закон і такі наслідки, як набуття фермерським господарством права оренди земельної ділянки, яка була надана громадянину для створення фермерського господарства, в силу факту державної реєстрації фермерського господарства.
Крім того, Великою Палатою Верховного Суду задля формування єдиної практики у питанні застосування приписів Закону України "Про оренду землі", Закону України "Про фермерське господарство", щодо процедури оформлення переходу прав та обов`язків орендаря від фізичної особи до створеного нею фермерського господарства, розглядалася справа №927/79/19, за результатами перегляду якої 30.06.2020 було прийнято постанову.
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила: що "Згідно із частиною першою статті 8-1 Закону України "Про оренду Землі" право на оренду земельної ділянки державної або комунальної власності не може бути відчужено її орендарем іншим особам, внесено до статутного капіталу, передано у заставу.
Разом з тим, вищенаведеними нормами Закону України "Про фермерське господарство" запроваджений механізм, за яким земельна ділянка спочатку надається в оренду громадянину з метою здійснення підприємницької діяльності (для ведення фермерського господарства), проте останній може використовувати її лише шляхом створення фермерського господарства як форми здійснення своєї підприємницької діяльності. Таке фермерське господарство створюється після отримання громадянином земельної ділянки в оренду. З моменту створення цього фермерського господарства та його державної реєстрації до нього за нормами Закону України "Про фермерське господарство" переходять права й обов`язки орендаря такої земельної ділянки за договором оренди землі.
Отже, в цьому випадку не відбувається відчуження орендарем права на оренду земельної ділянки, що обмежено частиною першою статті 8-1 Закону України "Про оренду Землі", а здійснюється встановлений нормами Закону України "Про фермерське господарство" перехід прав та обов`язків орендаря земельної ділянки від громадянина до створеного ним фермерського господарства. При цьому такий перехід відбувається в силу вищенаведених норм Закону України "Про фермерське господарство" та не потребує вчинення сторонами орендних правовідносин будь-яких додаткових дій, у тому числі укладення додаткових угод".
Також, у п.6.17 постанови від 30.06.2020 в справі №927/79/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що після проведення державної реєстрації фермерського господарства та переходу до нього в силу вищенаведених норм Закону № 973-IV прав і обов`язків орендаря земельної ділянки за договором оренди землі таке господарство звертається до державного реєстратора для проведення державної реєстрації відповідного права оренди на підставі поданого ним договору оренди землі державної та комунальної власності, укладеного засновником цього фермерського господарства.
Тобто, Велика Палата Верховного Суду фактично вказала, що необхідно внести до державного реєстру відомості про фактичного землекористувача.
Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в справі №400/1730/19 постанова від 18.06.2021 зазначив наступне - "колегія суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду формує такий висновок щодо застосування норм підпунктів 288.1, 288.2 статті 288 ПК, статтей 125, 126 Земельного кодексу України, частини другої статті 16, частин першої, другої статті 21 Закону України “Про оренду землі”, статті 12 Закону України “Про фермерське господарство” у правовідносинах з орендної плати за землі державної та комунальної власності, які були надані фізичній особі для створення фермерського господарства: податковий обов`язок щодо сплати орендної плати у таких правовідносинах лежить на орендарі земельної ділянки, який визначений в договорі оренди земельної ділянки і право користування земельною ділянкою якого зареєстровано в державному реєстрі речових прав. Податковий обов`язок щодо сплати орендної плати за землі державної та комунальної власності виникає у фермерського господарства, для створення якого фізичній особі була надана земельна ділянка, після переходу до нього прав орендаря в установленому законом порядку."
Таким чином, обов`язок сплати земельного податку покладений на ту особу, яка зазначена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, земельні ділянки були передані позивачем в оренду фермерському господарству “Нова Україна”, а договори оренди земельних ділянок належним чином зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, що свідчить про відсутність у позивача податкового обов`язку зі сплати земельного податку з фізичних осіб.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення ГУ ДПС у Вінницькій області є протиправними та підлягають скасуванню.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду –без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.     
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2022 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 	 	Матохнюк Д.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Біла Л.М.    Гонтарук В. М.