ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/17393/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Донець В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 вересня 2022 року                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                              Аліменка В.О.,
суддів                                                  Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2022 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВАТАС" до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості,-
В С Т А Н О В И Л А:
Товариство з обмеженою відповідальністю “Аватас” звернулося до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Київської митниці Держмитслужби, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості від 13.08.2019 №UA 100000/2019/000281/2.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при митному оформленні товару, який ввезено на митну територію України, за митною декларацією № UA 100210/2019/760364., визначив митну вартість за основним методом - ціною договору (контракту). На підтвердження заявленої митної вартості оцінюваного товару Товариство з обмеженою відповідальністю “Аватас” надало митному органу документи, які відповідають переліку, визначеному в частині другій статті 53 МК України, підтверджують митну вартість товару, містять об`єктивні відомості та необхідні числові значення для обрахунку заявленої складової митної вартості товарів. Натомість митний орган зазначених документів не врахував та дійшов необґрунтованих висновків про наявність підстав для коригування митної вартості із застосуванням резервного методу, про що було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 13.08.2019 №UA 100000/2019/000281/2. На переконання позивача, рішення про коригування митної вартості товару із застосуванням резервного методу прийнято з порушенням чинного законодавства, оскільки відповідач, визначивши вартість цим методом, не обґрунтував числового значення митної вартості товарів, не зазначив об`єктивні факти, які вплинули або повинні були вплинути на таке коригування щодо обсягів, умов поставки, фактурної вартості, країни походження, не вказав підстав та обставин незастосування інших (попередніх п`яти) методів визначення митної вартості.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2022 року адміністративний позов задоволено. 
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт вказує, що в поданих позивачем до митного оформлення документах містились розбіжності, та документи не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за імпортовані товари.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що Згідно контракту від 04.01.2018 №04.01-01 фірма "KALE KILIT VE KALIP SANAYI A.S" (продавець) зобов`язалася поставити Товариству з обмеженою відповідальністю "Аватас" (покупець) продукцію - комплектуючі для виробництва вікон, дверей та інших конструкцій, асортимент та кількість якої визначається специфікацією, що є невід`ємною частиною цього контракту. Ціни на товари, що поставляються в рамках цього контракту, визначаються в специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього контракту (пункти 1.1., 1.2., 2.1. Контракту).
На умовах, визначених контрактом, та на підставі супроводжувальних документів продавець здійснив на адресу покупця поставку товару згідно із специфікацією від 31.07.2019 №6 на суму 46233,80 євро.
12.08.2019 з метою митного оформлення фурнітури для виробництва вікон, що поставляється на територію України в межах укладеного Контракту з підприємством - продавцем KALE KILIT VE KALIP SANAYI A.S від 04.01.2018 № 04.01-01, Товариство з обмеженою відповідальністю "Аватас" оформило та подало Київській митниці ДФС митну декларацію № UA 100210/2019/760364.
Разом з вказаною декларацію були подані наступні документи: пакувальний лист б/н 31.07.2019; інвойс IP 12019000000003 від 31.07.2019; коносамент GCL/MRD/ODS/190500 від 31.07.2019; транспортну накладну CMR№ 352 від 09.08.2019; сертифікат походження товару С0906803 Н19-00087 від 05.08.2019; рахунок на оплату транспортних послуг №1545 від 09.08.2019; довідку № 09-08/3 09.08.2019; прайс-лист виробника б/н від 15.07.2019; експертний висновок Житомирської торгово-промислової палати від 12.08.2019 № В-1690.
12.08.2019 відповідач направив на електронну адресу позивача електронне повідомлення з пропозицією надати документи на підтвердження митної вартості товарів за ЕМД від 12.08.2019 № UA 100210/2019/760364, а саме:
- договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
- рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
- рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
- виписку з бухгалтерської документації;
- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листа) виробника товару;
- копію митної декларації країни відправлення;
- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;
- страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;
- банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
- за власним бажанням додаткові наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.
У відповідь на вказане повідомлення позивач надав відповідачу наступні документи:
- договір транспортного експедирування № 1 -06/17 від 01.05.2017;
- прайс-лист виробника від 15.07.2019;
- копія митної декларації країни відправлення № 19343100ЕХ187655 від 01.08.2019;
- зовнішньоекономічний договір від 04.01.2018 № 04.01-01;
- додаток до контракту № 5;
- рахунок на оплату транспортних послуг від 09.08.2019 № 1545;
- експертний висновок Житомирської торгово-промислової палати №В-1690 від 15.08.2019.
Київська міська митниця ДФС прийняла рішення від 13.08.2019 №UA 100000/2019/000281/2 про коригування митної вартості товарів, у графі 33 якого вказано наступні підстави його прийняття: "Митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції): документи, подані для підтвердження митної вартості товару відповідно до статті 53 Кодексу, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари а саме: 1) зовнішньоекономічний договір від 04.01.2018 № 04.01-01 не надано до митного оформлення, та відсутній в митниці; 2) договір (контракт) про перевезення від 01.05.2017 № 1-06/17 не надано до митного оформлення, та відсутній в митниці; 3) Відповідно до Конвенції ООН щодо договорів повністю або частково морського міжнародного перевезення вантажів коносамент є свідченням договору перевезення, у тому числі іншими видами транспорту в доповнення до морського перевезення. Разом з тим, у наданому коносаменті № GCL/MRD/ODS/190500 зазначено лише порт постачання товару та не заповнено графу остаточного постачання товару ("Place of Delivery"); 4) для підтвердження витрат на транспортування надана довідка від 09.08.2019 №09-08/3 від ТОВ "Дайрект-лайн". Проте, відповідно до частини другої статті 53 Кодексу необхідно подати транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення (оцінюваних товарів. (п.ІІІ Правил затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599). За результатами розгляду наданих додатково документів встановлено наступне: в прайс-листі відсутня інформація щодо всіх товарів, митне оформлення яких здійснюється. Копія митної декларації країни відправлення не містить посилань на інвойс та контракт, які надані до митного оформлення. Відповідно до частини десятої статті 58 Митного кодексу України, до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, і порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на навантаження, вивантаження та страхування цих товарів. Проте, рахунок від 09.08.2019 №1545 виставлено лише за морське перевезення. Крім того, відповідно до коносаменту GCL/MRD/ODS/190500 перевізником є Gateway Global Standart Service. В той час, як рахунок виставлено ТОВ "Дайрект лайн". Експертний висновок №В-1690 прийнято до уваги митниці, але не може бути підставою для визнання митної вартості товарів.                     Причинами, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано є: - неподання декларантом всіх запрошених і документів; - відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах, що не дає можливості органу доходів і зборів перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі. Разом з тим, митним органом проведеного порівняння рівня заявленої митної вартості з рівнями митної вартості ідентичних, подібних (аналогічних) і товарів та з довідковою інформацією, та встановлено заниження заявленого рівня митної вартості, що суперечить поняттю дійсної вартості товару у розумінні статті VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі (ГАТТ 1947). За результатами проведеного порівняння встановлено, що у органу державної фіскальної служби наявна інформація щодо рівня митної вартості ідентичних товарів за вищими рівнями митної вартості. Положеннями частини шостої статті 54 Кодексу встановлено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю, якщо заявлені неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, або заявлені відомості містять розбіжності та не містять всіх складових митної вартості, необхідних при її обчислені, а також коли декларантом не подано документів згідно із і Переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій, третій статті 53 Кодексу, а також у разі відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості чи відомостей щодо ціни яка сплачена або яка підлягає сплаті. У зв`язку із зазначеним, використання заявленого декларантом рівня митної вартості неможливо. Відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України, здійснено коригування митної вартості товарів. Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів не застосований у зв`язку з відсутністю вартості операції з ідентичними товарами, прийнятої органом доходів і зборів, з дотриманням умов, зазначених у статті 59 Кодексу. Митна вартість визначена із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 Кодексу з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, яка щонайбільшою мірою ґрунтується на і раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.".
Також відповідачем оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення     №UA100210/2019/00624, відповідно до якої позивачу відмовлено в митному оформленні товару, задекларованого за митною декларацією від 12.08.2019 №UA100210/2019/760364.
Не погоджуючись із таким рішенням та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 16.07.2018 №UA100210/2018/00194, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що подані до митного оформлення документи підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, тому у контролюючого органу були відсутні підстави для визначення митної вартості ввезеного товару не за ціною договору, а за резервним методом, відповідно до ст. 64 МК України.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Згідно із статтею 248 Митного кодексу України (далі - МК) митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 Митного кодексу України).
Статтями 49, 50 МК визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (ч. 5 ст. 58 МК).
Відповідно до статті 57 МК, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно із ч. 2 ст. 54 МК контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Зокрема, ст. 58 МК передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої  статті 57 цього Кодексу.
Одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ст. 53 МК).
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 5 ст. 53 МК забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу ч. ч. 1, 2 ст. 53 МК слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондується з положеннями ч. 3 ст. 318 МК, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із    Законом України від 15.02.2011 №3018-VI “Про внесення змін до Закону України “Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур”, якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Разом з цим, якщо документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 МК містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини третя статті 53 Митного кодексу України).
Крім цього, відповідно до ч. 6 ст. 54 МК орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Аналіз наведених вище положень дає підстави для висновку, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України  та у випадках, встановлених цим Кодексом (якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни) письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Водночас, суд звертає увагу на те, що повідомляючи декларанта про необхідність надати додаткові документи митний орган має обґрунтовувати свої вимоги щодо їх надання, узгоджуючи таке надання документів з правовою суттю правовідносин, які склалися між позивачем та його контрагентом.
Тобто, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
При цьому, митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК.
Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 31 березня 2015 року №21-53а15 та №21-127а15.
При цьому суд звертає увагу на те, що право витребовувати додаткові документи не означає безапеляційного неврахування наданих під час проведення консультацій документів та в процедурі підтвердження заявленої митної вартості товарів, що декларуються.
З наведених норм вбачається наявність у митного органу обов`язку зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості перевірки розрахунку митної вартості на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Крім того, для витребування доказів на спростування наявності впливу взаємозв`язку покупця та продавця на митну вартість задекларованого товару митниця зобов`язана обґрунтувати обставини, які свідчать про ймовірність існування такого взаємозв`язку.
Тобто, законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів. А саме, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. Сумніви є обґрунтованими, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують число визначення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Аналіз викладених статей свідчить про обов`язок митниці зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.06.2015 у справі №21-498а15.
Дослідивши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач не довів, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованих товарів, та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена.
Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження митної вартості товару позивачем разом з митною декларацією було подано до митного органу: пакувальний лист б/н 31.07.2019; інвойс IP 12019000000003 від 31.07.2019; коносамент GCL/MRD/ODS/190500 від 31.07.2019; транспортну накладну CMR№ 352 від 09.08.2019; сертифікат походження товару С0906803 Н19-00087 від 05.08.2019; рахунок на оплату транспортних послуг №1545 від 09.08.2019; довідку № 09-08/3 09.08.2019; прайс-лист виробника б/н від 15.07.2019; експертний висновок Житомирської торгово-промислової палати від 12.08.2019 № В-1690.
У даному випадку, відмовляючи позивачу у визначенні митної вартості за першим (основним) методом, яка зазначена у митній декларації, відповідач виходив з того, що декларантом не було подано до митного оформлення переліку документів, які б підтверджували митну вартість товарів та числові значення складових їх вартості.
Разом із тим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що під час дослідження первинних документів, які містяться в матеріалах справи та надані позивачем митному органу, встановлено, що їх обсяг дозволяє визначити митну вартість товару за основним (першим) методом.
Крім того, ТОВ “Аватас” надано митному органу низку первинних документів, які не є обов`язковим відповідно до ст. 53 МК України, на підтвердження правильно визначеної вартості товарів, проте вказане протиправно не було взято до уваги відповідачем.
Таким чином, за умови подання позивачем при митному оформленні товару вищевказаного переліку документів, який відповідає вимогам закону, у митного органу не було обґрунтованих підстав вважати, що має місце заявлення непідтвердженої вартості продукції, у тому числі неправильне визначення митної вартості.
Однією з підстав відмови позивачу у декларуванні продукції за основним методом було те, що поставка імпортованої продукції ТОВ “Аватас” відбулася на умовах EXW Стамбул, проте згідно з коносаментом місцем завантаження є морський порт Mardas, що суперечить Конвенції ООН від 2008 року, а довідка ТОВ “Дайрект Лайн” не може слугувати підтвердженням, оскільки невідоме відношення ТОВ “Дайрект Лайн” до даної поставки.
У п. 2.3. Контракту встановлено, що умовами поставки є FCA Стамбул, якщо інше не обумовлено Специфікацією.
Натомість згідно із Специфікацією 31.07.2019 №6 до Контракту визначено, що поставка здійснюється на умовах EXW в асортименті, кількості та цінами згідно Специфікації. Згідно з Інвойсом поставка здійснена на умовах EXW Стамбул.
На підтвердження витрат на доставку продукції позивач надав відповідачу: копію договору (контракту) про перевезення 01.05.2017 № 1-06/17; копію коносаменту CL/KUM/ODS/190500 від 31.07.2019; копію документу, що підтверджує вартість перевезення товару (довідка ТОВ “Дайрект Лайн” від 09.08.2019 №09-08/3, копію транспортної накладної від 09.08.2019 №CMR.
За змістом договору (контракту) про перевезення від 01.05.2017 № 1-06/17 ТОВ “Дайрект Лайн” (виконавець) зобов`язується за плату та за рахунок ТОВ “Аватас” (клієнт) організовувати виконання визначених цим договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу відповідно до узгоджених сторонами заявок. Договір передбачає використання виконавцем різних видів транспорту для забезпечення експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу.
Тобто, вказаний договір (контракт) передбачає надання послуг з мультимодального перевезення вантажів (перевезення вантажів двома або більше видами транспорту).
Згідно з довідкою ТОВ “Дайрект Лайн” від 09.08.2019 №09-08/3транспортні витрати з перевезення вантажу морським транспортом за межами митної території України, включаючи наземну перевозку по Турції за маршрутом порт Istanbul (Турція) ОМТП, Україна для вантажу, який знаходився в контейнері GESU5816352 (коносамент GCL/KUM/ODS/190500) становить 26282,39  грн. Страхування вантажу за межами митної території України не проводилося.
Відповідно до правил Інкотермс 2010, умови поставки EXW означають для продавця лише три обов`язки: виробництво продукції у визначеному обсязі, пакування та маркування, надання доступу до вантажу на своїй території та передача усіх документів для експорту.
Згідно з правилами Конвенції ООН від 2008 року про договори повністю чи частково морського міжнародного перевезення “Договір перевезення” означає договір, згідно з яким перевізник за сплату фрахта зобов`язується перевезти вантаж з одного місця в інше. Такий договір передбачає перевезення іншими видами транспорту в доповнення до морського перевезення.
З огляду на викладене, оскільки здійснення доставки товару від місця отримання вантажу Стамбула до порту завантаження Мардаса та зазначення про це в коносаменті, не суперечить міжнародним нормам та чинним нормам законодавства України, жодних підстав вважати, що транспортні витрати не підтверджуються належними документами (об`єктивними та документальними даними) та суперечать Конвенції ООН від 2008 року, немає.
Згідно з матеріалами справи ТОВ “Аватас” на підтвердження належної оплати за Контрактом надало платіжні доручення, в яких зазначено оплату за Контрактом від 04.01.2018 №04.01-01.
Зазначені документи є достатніми, належними та допустимими, що в повній мірі підтверджують оплату продукції (100 % передоплату).
Колегія суддів наголошує на тому, що можливість коригування митної вартості пов`язана саме із неможливістю підтвердження числового значення митної вартості за певним методом та наданими декларантом документами. Формальне встановлення недоліків, неточностей певних документів чи характеристик товару, які по своїй суті не впливають на правильність числового значення митної вартості, не може бути підставою для її коригування та відмови у застосування обраного декларантом методу її визначення.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, відповідачем в оскаржуваному рішенні не конкретизовано жодним чином яка складова або які складові митної вартості не підтверджені позивачем, що свідчить про формальний підхід відповідача до аналізу наданих позивачем документів для підтвердження митної вартості товару та свідчить про протиправний характер прийнятого відповідачем рішення.
Окрім того, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, вона повинна також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу. Коригування митної вартості товару виключно на підставі даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС) Державної митної служби та прийняття до уваги невизначено в рішенні товару, не відповідає нормам чинного митного законодавства.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення в частині задоволених позовних вимог.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Hirvisaari v. Finland” від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Ruiz Torija v. Spain” від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, –
ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу Київської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України – залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2022 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                             В.О. Аліменко

Судді                                                                                 Л.В. Бєлова

                                                                                          А.Ю. Кучма