Номер провадження: 22-ц/813/7998/22 
Справа № 522/7006/22
Головуючий у першій інстанції Федчишена Т. Ю.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.09.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Субботіної Людмили Валентинівни на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2022 року про повернення позовної заяви по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, -

                                         В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.07.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу у зв`язку з неусуненням недоліків.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Субботіна Людмила Валентинівна подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2022 року про повернення позову скасувати та направити справу до суду першої інстанції для прийняття її до провадження, посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст.353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 п.6 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до ст.379 ЦПК україни підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:  неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;  недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;  невідповідність висновків суду обставинам справи;  порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не у повному обсязі усунуто недоліки позовної заяви, а відтак позов підлягає поверненню.
Однак, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується.
Матеріалами справи встановлено, що 09.06.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини.
За поданий позов 09.06.2022 року було сплачено судовий збір двома квитанціями по 496,20 грн. (а.с.09).
В цих квитанціях платником судового збору зазначений представник позивача ОСОБА_3 , а в призначенні платежу вказано, що судовий збір сплачується за позовом ОСОБА_1 та вказано його ідентифікаційний номер.
Вважаючи, що судовий збір повинен сплачуватися виключно позивачем, а не його представниками, суд 01.07.2022 року з цих підстав залишив позов без руху. Крім того, суд вказав, що судовий збір має сплачуватися не за одну, а за дві вимоги немайнового характеру, оскільки позивач ставить питання про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини. За таких обставин позивач особисто має сплатити судовий збір у розмірі 1984,80 грн. Крім того, підставою для залишення позову без руху стало й те, що позивачем не зазначено у кого зі сторін знаходяться оригінали письмових доказів, копії яких додано ним до позовної заяви та не зазначено, що позивачем не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Разом з тим, суд вказав що виправлена позовна заява повинна бути надана до суду разом з її копіями відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі (а.с.16-18). 
Позивачу надано десятиденний строк з дня отримання ухвали на усунення недоліків.
07.07.2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Субботіна Людмила Валентинівна отримала ухвалу суду від 01.07.2022 року (а.с.19).
21.07.2022 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Субботіна Людмила Валентинівна на виконання ухвали від 01.07.2022 року надала виправлену позовну заяву з додатками та її копіями, відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі та квитанцію про сплату ОСОБА_1 судового збору у розмірі 992,40 грн.(а.с.20-28).
При цьому, представник у новій редакції позовної заяви виклала вимоги наступним чином «усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною шляхом визначення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини», тобто об`єднала їх в одну та відповідно надала квитанцію про сплату ОСОБА_1 судового збору за 1 вимогу немайнового характеру у розмірі 992,40 грн.
Проте, суд вважав, що викладення позовних вимог в інший спосіб не є належним способом усунення недоліків, зазначених в ухвалі, у зв`язку з чим 02.08.2022 року повернув позовну заяву.
Колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Відповідно до ч.1-2 ст.64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.  Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.
Як вбачається з матеріалів справи, інтереси ОСОБА_1 представляє адвокат Субботіна Людмила Валентинівна на підставі договору № б/н від 26.05.2022 року, що підтверджується ордером про надання правничої допомоги, який не містить застережень щодо обмеження представника на оплату судового збору (а.с.10).
За таких обставин, залишення позову без руху з підcтав оплати судового збору представником, а не його довірителем, є безпідставним.
Крім того, відповідно до ч.1-2 ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.  Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.
Тобто, відповідно до наведеної норми, позовна заява про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини має 1 вимогу немайнового характеру, оскільки визначення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини є органічним доповненням (продовженням) вимоги про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. 
Відповідно до ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору для фізичних осіб в 2022 році складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2022 року становить 2481 грн.
Викладення позивачем в позовній заяві уточнення однією вимогою «усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною шляхом визначення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини» по суті фактично не змінило предмет та обсяг заявленого позову, який включає до себе: усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини.
При цьому визначення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини є органічним, логічним та необхідним продовженням вимоги про усунення перешкоди у спілкуванні батька з дитиною.
Сама по собі вимога про усунення перешкоди у спілкуванні батька з дитиною без визначення конкретного способу його участі у спілкуванні та вихованні дитини не може у повній мірі забезпечити належний захист і забезпечення відповідного права батька.
Тому викладення резолютивної (прохальної) частини позову «усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною шляхом визначення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини» по суті можна вважати однією вимогою немайнового характеру, яка обтяжується 1 судовим збором. 
Тобто, оплаті підлягав судовий збір за одну вимогу немайнового характеру у розмірі 992,40 грн., який на виконання ухвали про усунення недоліків в даному випадку було сплачено повторно вже самим позивачем, що підтверджується квитанцією від 21.07.2022 року (а.с. 28).
Між тим, як вбачається з матеріалів справи, фактично має місце оплата за дві позовні вимоги немайного характеру в загальній сумі 1 984 грн. 80 коп., з яких 992,40 грн. оплачено самим позивачем в порядку виконання ухвали суду першої інстанції про залишення позову без руху і 992 грн. 40 коп. – представником позивача адвокатом Субботіною Л.В. в порядку наданих їй повноважень за договором про надання правової допомоги.   
За таких обставин, висновки суду, що позивачем не у повному обсязі сплачено судовий збір не угоджуються із змістом резолютивної частини уточненої позовної заяви і не засновані на законодавстві. 
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд припустився надмірного формалізму, та безпідставно повернув позовну заяву.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України», вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (пункт 25 рішення у справі «Кутій проти Хорватії»).
У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.
Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.
Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).
Вище вказане також узгоджується з висновками Великої Палати Верховний Суд у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 9901/736/18.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує на те, що при застосуванні процедурних правил національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (рішення від 26 липня 2007 року у справі «Walchli v. France», від 8 грудня 2016 року «ТОВ «Фріда» проти України»).
За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття провадження у справі.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, ч.1 п.6 ст. 374, 379 , 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -
                                                      П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Субботіної Людмили Валентинівни – задовольнити частково.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2022 року – скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття провадження у справі.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 п.2 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29.09.2022 року.

                       Головуючий                                        О.М. Таварткіладзе

                       Судді                                                А.П. Заїкін

                                                                       С.О. Погорєлова