УХВАЛА

21 вересня 2022 року 
м. Київ

справа №520/9183/21
адміністративне провадження № К/990/17931/22  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білак М.В.,
суддів - Губської О.А., Калашнікової О.В., 
перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Смарт Пауер» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 вересня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року у справі № 520/9183/21 за позовом Головного управління Держпраці у Харківській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Смарт Пауер» про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду,
в с т а н о в и в :
13 липня 2022 року вказана касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2022 року касаційну Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Смарт Пауер» у справі № 520/9183/21 залишено без руху у зв`язку з відсутністю квитанції про сплату судового збору.
На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 28 липня 2022 року, відповідач 08 серпня 2022 року надіслав до заяву про усунення недоліків.
Як вбачається з поданої касаційної скарги, відповідач вказує підставу касаційного оскарження судових рішень пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме зазначає, що судами не враховано висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 09 червня 2021 року у справі №640/3180/20, від 22 листопада 2019 року у справі №815/5751/17, від 04 червня 2020 року у справі №826/13895/16 та в ухвалі від 03 лютого 2020 року у справі №160/6823/19.
Щодо вказаних посилань, Верховний Суд зазначає, що у справах №640/3180/20 та №826/13895/16 правові позиції у подібних правовідносинах Верховний Суд не висловлював, оскільки справи було направлено на новий розгляд.
Також, Верховний Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на ухвалу від 03 лютого 2020 року у справі №160/6823/19, оскільки вказана ухвала стосується питання повноважень  Київської митниці Держмитслужби на подання касаційної скарги, а не суті спору. Крім того, зазначаючи про неврахування правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 22 листопада 2019 року у справі № 815/5751/17 представник відповідача не зазначив, який саме висновок судами попередніх інстанцій не було враховано під час розгляду цієї справи, а в загальному послався на уривок з постанови в частині поняття «загрози життю та здоров`ю» яке є оціночним.
Водночас скаржником не вказано конкретної норми права, яку на його думку, застосовано судом апеляційної інстанції всупереч висновкам Верховного Суду щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах. Також скаржником не зазначено, який безпосередньо висновок Верховного Суду не було враховано судом апеляційної інстанції при вирішенні спору у цій справі. 
Суд зауважує, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.
Таким чином, підстави для відкриття касаційного провадження, передбачені пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України відсутні.
Також, представник відповідача зазначає підставу відкриття провадження пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме вказує: «на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, закріплених в пункті 20 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» та пункту 1 Положення «Про Державну службу України з питань праці», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, щодо яких відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах в частині підстав для звільнення від сплати судового збору».
Суд роз`яснює, що оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.
Крім того, посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України автор касаційної скарги не зазначає норми права, щодо яких відсутній висновок у спірних правовідносинах, а посилається на Закон України «Про судовий збір», хоча предметом цієї справи є застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) до ТОВ «Євро Смарт Пауер» до усунення порушень, шляхом заборони виробництва (виготовлення), виконання робіт, експлуатації (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.
Таким чином, посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пільг зі сплати судового збору, як на підставу відкриття касаційного провадження передбачену пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України є необґрунтованими.Таким чином, правильно пославшись на частину четверту статті 328 КАС України, представник відповідача не навів обґрунтованих підстав можливості відкриття касаційного провадження передбачених пунктами 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
Водночас, інші аргументи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі та неповного з`ясування обставин справи судами попередніх інстанцій, що виключає можливість їхнього перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, межі якого визначені статтею 341 КАС України.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, так само, як і визначити норму права, яку на думку скаржника, застосовано судами без врахування висновків Верховного Суду, а щодо якої відсутній висновок Верховного Суд, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).
Мотивувальна частина касаційної скарги містить нормативно-правове регулювання обґрунтування, проте Суд не наділений повноваженнями на власний розсуд з контексту скарги вибирати ті норми права, із застосуванням яких не погоджується скаржник.
Інші аргументи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, переоцінки доказів, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій. 
Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а представник відповідача обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.
З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року №460-IX і які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява №21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява №26737/95).
Згідно із пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.
Керуючись ст. ст. 169, 328,330,332 КАС України,
у х в а л и в :
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Смарт Пауер» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 вересня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року у справі № 520/9183/21 повернути скаржнику.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді 	М.В. Білак  О.А. Губська  О.В. Калашнікова