ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Панікар І.В.

06 вересня 2022 року	Львів	Справа № 300/3458/20 пров. № А/857/6035/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:                                         Бруновської Н.В.
суддів:                                                             Глушка І.В., Хобор Р.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення   Івано-Франківського окружного адміністративного суду   від 31 січня 2022 року   у справі № 300/3458/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області   про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ :
26.11.2020р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, у якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення від 27.05.2020р № 808 про відмову у призначенні пенсії.
- зобов`язати призначити з 06.03.2020р. пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до п."б" ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням у подвійному розмірі періоду роботи на посаді молодшої медичної сестри інфекційного відділення КНП «Районна лікарня Калуської районної ради» з 01.01.2004р. - 05.03.2020 р.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.01.2022р. позов задоволено частково.
Суд визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в призначенні пенсії № 808 від 27.05.2020р.
Крім того, суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 з 06.03.2020р. пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до п."б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Просить суд, рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити пенсію з  врахуванням у подвійному розмірі періоду роботи на посаді молодшої медичної сестри інфекційного відділення КНП «Районна лікарня Калуської районної ради» з 01.01.2004р. - 05.03.2020р. та прийняти нове рішення яким позов задовольнити повністю.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
20.05.2020р. ОСОБА_1 після досягнення 50-річного віку звернулася до Калуського сервісного центру Головного управління Пенсійного фонду України в Івано- Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області року від 27.05.2020р. відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 у зв`язку з відсутністю правових підстав.
26.06.2020р. ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про  призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Однак, Головне управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області письмовим листом від 16.07.2020р. № 2009-1917/П-02/8-0900/20 повідомив ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. 
ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).
Так, ст.2 Закону «Про пенсійне забезпечення» визначено, що за цим Законом призначаються: а)трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б)соціальні пенсії.
Відповідно до пункту «б» ч.1 ст.13 Закону «Про пенсійне забезпечення» (у редакції від 02 березня 2015 року № 213-VIII, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зокрема, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.   До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня1970 року.
Апеляційний суд звертає увагу, що до внесення змін Законом «Про пенсійне забезпечення» у ст.13 Закону Про пенсійне забезпечення» встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Тобто, Законом України від 02 березня 2015 року «Про пенсійне забезпечення» віковий ценз для жінок у 50 років було збільшено до 55 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу, за яким жінки, дати народження яких припадали на 01 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року набували право на пенсію по досягненню 55 років.
У свою чергу, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ, який набрав чинності 11 жовтня 2017 року (далі – Закон № 2148-VIII), Закон № 1058-ІV, доповнено розділом XIV1 «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян».
Так, зокрема, згідно п.2 ч.2 ст.114 Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ) на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.
Разом з цим, Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ, у новій редакції був викладений пункт 2 розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Крім цього, в силу спеціальної вказівки у Законі України від 03 жовтня 2017 року №2148-VІІІ, наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01 жовтня 2017 року.
Аналіз вищенаведених норми вказує на те, що з 01 жовтня 2017 року правила призначення пенсій за Списком № 2 почали регламентуватись одночасно двома законодавчими актами, а саме: пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ та пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ.
Поряд з цим, слід вказати на те, що Конституційним Судом України прийнято рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 «У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року № 213-VIII».
Так, Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначив, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213. 
Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Таким чином, ст.13, ч.2 ст. 14, пункти «б»-«г» ст.54 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать ч.1 ст.8 Конституції України. Тобто, порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
Так, відповідно до п.1 резолютивної частини вказаного рішення, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), ст.13, ч.2 ст.114, п.«б» - п.«г» ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ.
Згідно  п.2 резолютивної частини вказаного рішення ст.13, ч.2 ст.114, пункти «б» - «г» ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
У відповідності до п.3 резолютивної частини вказаного рішення застосуванню підлягають ст.13, ч.2 ст.114, пункти «б» - «г» ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам…».
Отже, з 23 січня 2020 року ( з моменту прийняття цього рішення Конституційним Судом України) існують два Закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 2, а саме: пункт «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ та п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ.
Таким чином, вказані закони містять розбіжності в умовах призначення пенсії жінкам на пільгових умовах за Списком № 2 щодо вікового цензу, який складає 50 років, за пунктом «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ, та - 55 років за п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ.
Вирішуючи питання про те, який закон необхідно застосовувати до спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
При вирішенні цього спору, суд апеляційної інстанції враховує, принцип адміністративного судочинства, як верховенство права, відповідно до якого,  ч.1 ст.6 КАС України, встановлено. Що саме людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
ч.2 ст.6 КАС України, визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Тобто, у даній справі, до спірних правовідносин, перевагу слід віддати саме тому закону, який у застосуванні найбільш сприятливий для позивача, а саме п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у редакції до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ, положення якого визнано неконституційними, який передбачав, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Крім того, суд апеляційної інстанції  відповідно до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховує під час вирішення цього спору правову позицію, яка висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 360/3611/20.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність у позивача права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. "б" ч.1 ст.13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
Разом з тим, в частині позовних вимог про призначенні пенсії з урахуванням у подвійному розмірі періоду роботи на посаді молодшої медичної сестри інфекційного відділення КНП «Районна лікарня Калуської районної ради» з 01.01.2004р. - 05.03.2020р.  колегія суддів зазначає наступне.
ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», передбачено, що страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набуття чинності цим законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим законом.
В ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» видно, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого- анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
ст.1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб" від 06.04.2000р. №1645-111, визначено, що інфекційні хвороби - це розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.
В ст.7 цього Закону видно, що лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності.
За змістом п.2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. № 1058-1V, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до  законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".
В п.3 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», визначено, що у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, то провадиться перерахунок пенсії з врахуванням страхового стажу після призначення пенсії.
Прикінцевими положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками № 1 і 2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Вимогами п.4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.
ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №689/872/17.
ст.22 Конституції України,  визначено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Отже, пенсійний орган протиправно не врахував позивачу у подвійному розмірі при призначені пенсії за віком на пільгових умовах періоду роботи на посаді молодшої медичної сестри інфекційного відділення КНП «Районна лікарня Калуської районної ради» з 01.01.2004р. - 05.03.2020р.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для задоволення позову в частині позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 з 06.03.2020р. пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з врахуванням у подвійному розмірі періоду роботи на посаді молодшої медичної сестри інфекційного відділення КНП «Районна лікарня Калуської районної ради» з 01.01.2004р. - 05.03.2020р. Тому, рішення суду першої інстанції в цій частині слід скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити.
В  ст.242 КАС України  визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.317 КАС України  передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на вищевикладене, доводи апелянта є суттєвими і складають підстави для висновків про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення яким позов задоволити в цій частині.
Відповідно до ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З квитанції №ПН 2281651 від 29.09.2020р. видно, що   ОСОБА_1 за подання позову сплатила судовий збір у розмірі 840, 80 грн, а за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1 261,20 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.2567021960.1 від 06.06.2022р.
Отже, з врахуванням вимог ст.139 КАС України, слід стягнути в користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 грн.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 січня 2022 року у справі № 300/3458/20 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 з 06.03.2020р. пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з врахуванням у подвійному розмірі періоду роботи на посаді молодшої медичної сестри інфекційного відділення КНП «Районна лікарня Калуської районної ради» з 01.01.2004р. - 05.03.2020р. – скасувати та прийняти в цій частині нову постанову.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088, вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) з 06.03.2020р. пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з врахуванням у подвійному розмірі періоду роботи на посаді молодшої медичної сестри інфекційного відділення КНП «Районна лікарня Калуської районної ради» з 01.01.2004р. - 05.03.2020р.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088, вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні).
В решті Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.01.2022р. залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 06.09.2022