КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
20 вересня 2022 року
 
м. Київ
 
справа №2-2287/2009
 
провадження № 22-ц/824/6924/2022
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)
суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф. 
за участю секретаря судового засідання - Шевчук А.В.
 
учасники справи:
 
позивач - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» 
відповідачі  -  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 
 
на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 жовтня 2009 рокуу складі судді  Кашперської Т.Ц. 
 
у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості та звернення стягнення на предмет застави,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У серпні 2009 року представник ПАТ АБ «Укргазбанк» - Колосова К.В. звернулася до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості та звернення стягнення на предмет застави. 
Заявлені позовні вимоги були обгрунтовані тим, що 21 грудня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_1   був укладений споживчий кредитний договір № 307-Ф/07 на придбання автомобіля, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 17 940 дол. США, зі сплатою процентів за користування кредитом 12,5 % річних, зі строком виконання до 19 грудня 2014 року. Згідно з пунктом 2.1 кредитного договору на забезпечення зобов`язань за договором банком прийнято в заставу автомобіль «Seat Ibiza» згідно з договором застави від 21 грудня 2007 року, укладеним між банком та позичальником, посвідченого приватним нотаріусом Морозовою С. В., який є невід`ємною частиною кредитного договору. ПАТ АБ «Укргазбанк» посилається на те, що відповідно до розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 із 16 липня 2008 року не виконує свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредиту та сплати відсотків.
Станом на день пред`явлення позову заборгованість ОСОБА_1 перед банком за кредитним договором складалася з: 15 802,80 дол. США за кредитом (поточна - 14 736,45 дол. США, прострочена - 1 066,35 дол. США), заборгованості за процентами - 911,61 дол. США (поточна - 92,41 дол. США, прострочена - 819,20 дол. США), пеня за несвоєчасне погашення кредиту  та несвоєчасну сплату процентів - 939,02 грн, а всього 16 714,41 дол. США та 939,02 грн.
Враховуючи викладене, представник ПАТ АБ «Укргазбанк» з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 21 вересня 2009 року просила стягнути солідарно з відповідачів кредитну заборгованість у розмірі 17 543,43 доларів США, що еквівалентно             140 421,12 грн, та 8 739,10 грн; у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет застави - автомобіль «SEAT IBIZA» 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 19 грудня 2007 року, видане Ірпінським МРЕВ ДАІ в Київській області.
Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 21 жовтня 2009 року позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 17 543,43 доларів США та                  8 739,10 грн. 
Звернуто стягнення на предмет застави автомобіль SEAT IBIZA 2007 року випуску, №шасі (кузова, рами): VIN НОМЕР_3 , Р№ НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від                   19 грудня 2007 року серії НОМЕР_2 , видане Ірпінським МРЕВ ДАІ ГУ МВС України в Київській області, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від                         21 грудня 2007 року № 307-Ф/07. 
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» судові витрати з кожної 872,31 грн.
Не погоджуючись з указаним заочним рішенням, 16 лютого 2022 року відповідач ОСОБА_2 звернулася безпосередньо до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване заочне рішення в частині солідарного стягнення з неї заборгованості скасувати; вирішити питання розподілу судових витрат, оскільки вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим.
Зазначає, що на її думку, банк, звернувшись до суду з позовом про дострокове погашення кредиту фактично змінив умови договору поруки. 
Вважає, що до апелянта, як поручителя, у відповідності до вимог закону позивач мав право звернутися до 16 січня 2009 року, чого не зробив, а тому у силу вимог статті 559 ЦК України договір поруки вважається припиненим.
На думку апелянта, суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку про стягнення з неї як поручителя заборгованості та не врахував заборону подвійного стягнення, у зв`язку з чим одночасно стягнув заборгованість по кредитному договору та звернув стягнення на заставне майно.
Окрім того зазначає, що суд першої інстанції порушив порядок розгляду справи, не повідомив апелянта належним чином про час і місце розгляду справи, фактично позбавив права на подання відповідних доказів та заперечень на позов, у зв`язку з чим порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.
22 серпня 2022 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача ПАТ АБ «Укргазбанк» - Голікової О.В., в якому остання просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Зазначає, що ОСОБА_2 була обізнана як про наявність рішення суду, так і про існування виконавчих проваджень, відкритих при примусовому виконанні рішення суду, однак остання не скористалася своїм правом на подання заяви про перегляд заочного рішення та апеляційної скарги на заочне рішення у розумні строки. 
Зауважує, що твердження ОСОБА_2 про неналежне повідомлення її про день та час розгляду справи спростовується, зокрема, розпискою про вручення рекомендованого поштового відправлення ОСОБА_2 особисто 16 жовтня 2009 року.
Посилається на те, що на дату порушення позичальником своїх зобов`язань строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором ще не настав, такий у силу статей 598-609, 1048, 1049, 1054 ЦК України настав на наступний день після пред`явлення банком позову до відповідачів, а отже порука припинена не була.
Уважає твердження апелянта щодо подвійності стягнення заборгованості за кредитним договором необґрунтованими та безпідставними, оскільки звернення стягнення на предмет застави не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне.
Представник ОСОБА_2 у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених у скарзі.
Представник позивача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та просила рішення суду залишити без змін.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не сповістили, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного розгляду не надходили.
Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.
Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 зобов`язалася використати кредит на зазначені у п. 1.4 договору цілі та здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за його використання та всіх комісійних платежів у передбачені цим договором строки, але своїх зобов`язань не виконала, тому необхідно стягнути солідарно із відповідачів - боржника та поручителя на користь позивача суму боргу за кредитним договором в сумі 17 543,43 доларів США та 8 739,10 грн.
Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.
Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 жовтня 2009 року перевіряється апеляційним судом в частині вирішення позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» до поручителя ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави.
  Судом установлено, що 21 грудня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 307-Ф/07, за умовами п. 1.1 якого банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 17 940 доларів США на строк з 21 грудня 2007 року по 19 грудня 2014 року зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з 12,5 % річних.
Згідно п. 1.4 кредитного договору, кредит наданий для придбання автомобіля SEAT IBIZA 2007 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 19 грудня 2007 року, видане Ірпінським МРЕВ ДАІ в Київській області, Р№ НОМЕР_1 .
Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що в забезпечення зобов`язань за дійсним договором банком прийнято в заставу автомобіль SEAT IBIZA, згідно з умовами договору застави від 21 грудня 2007 року, укладеного банком з ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Морозовою С.В. Р№ кдз-8316, який є невід`ємною частиною кредитного договору; обтяження автомобіля SEAT IBIZA заставою зареєстровано в державному реєстрі обтяжень рухомого майна.
Пунктами 3.1.1, 3.1.2 кредитного договору передбачено обов`язок банку відкрити позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_4 та видати позичальнику кредит в сумі 17 940 доларів США з позичкового рахунку № НОМЕР_4 шляхом видачі готівки через касу Лівобережного відділення ВАТ АБ «Укргазбанк» в день укладення кредитного договору; у свою чергу, пунктами 3.3.1, 3.3.3 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язується використати кредит на зазначені в п. 1.4 даного договору цілі та сплачувати заборгованість за кредитом на рахунок № НОМЕР_4 у Лівобережному відділенні № 53 АБ «Укргазбанк» МФО 320478 не пізніше 15 числа наступного місяця.
Відповідно до пункту 3.3.4 кредитного договору, позичальник зобов`язався сплачувати проценти за використання кредиту щомісячно, виходячи із 12,5 % річних на рахунок НОМЕР_5 в Лівобережному відділенні № 53 АБ «Укргазбанк» МФО 320478 не пізніше 15 числа наступного місяця, а також в день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності до п. 1.1 цього договору, в день дострокового погашення заборгованості по кредиту, в день дострокового розірвання цього договору або у разі настання строку (терміну) виконання зобов`язань у відповідності до п. 1.1 цього договору.
Згідно з пунктом 2.2 кредитного договору, кредит, наданий банком, забезпечується неустойкою, передбаченою дійсним договором. Відповідно до пункту 3.1.10 кредитного договору, банк зобов`язується на залишок простроченої заборгованості за простроченим кредитом проценти нарахувати, виходячи із 13,5 % річних, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості. Згідно пункту 5.3 кредитного договору, за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі 0,1 % від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності.
Відповідно до пункту 5.1 кредитного договору, у випадку порушення позичальником зобов`язань, банк має право відмовитися від виконання своїх зобов`язань та/або розірвати цей договір, при цьому позичальник зобов`язаний відшкодувати банку збитки в розмірі неповерненої суми кредиту, процентів за користування кредитом та витрат, понесених банком за цим договором, а також повернути банку заборгованість по кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, неустойку та інші видатки, понесені банком за цим договором.
На виконання умов даного кредитного договору кошти з поточного рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_4 були видані їй готівкою через касу банку, тобто банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, визначені п. 3.1.1. даного кредитного договору.
Станом на 17 вересня 2009 року заборгованість ОСОБА_1 становила 17 543,43 доларів США, що еквівалентно 140 421,12 грн, з яких 15 802,80 доларів США заборгованість за кредитом (поточна - 13 668,60 доларів США, прострочена - 2 134,20 доларів США); 1 740,63 доларів США заборгованість зі сплати відсотків (поточна - 87,59 доларів США, прострочена - 1 653,04 доларів США) та 8 739,10 грн штрафних санкцій, з яких 4 209,25 грн - пеня, нарахована на суму прострочених відсотків за користування кредитом за період з              16 січня 2008 року по 17 вересня 2009 року, 4 529,85 грн - штраф за невиконання п. 3.3.1-3.3.8 договору застави (а.с. 21 - 22,55 - 57).
З матеріалів справи вбачається, що постановою Київського апеляційного суду від             28 вересня 2021 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишено без задоволення. Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 жовтня 2009 року в частині позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави - залишено без змін.
Таким чином, судовим рішенням стягнуто заборгованість у розмірі 17 543,43 доларів США, яка утворилася станом на 17 вересня 2009 року.
З матеріалів справи встановлено, що 21 грудня 2007 року між ВАТ АТ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №307-П/07, пунктом 1.2 якого передбачено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за невиконання зобов`язань по кредитному договору (а.с. 18 - 19).
Згідно зі статтями 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.
За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).
Умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11).
Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).
У пунктах 3.3.3, 3.3.4 кредитного договору від 21 грудня 2007 року передбачено, що повернення суми кредиту та сплата процентів за його користування здійснюються щомісячно не пізніше 15 числа кожного місяця відповідно до цього договору.
Отже, строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.
Таким чином, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителів про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
За змістом пунктів 5.1-5.2 договору поруки дійсний договір набуває юридичної сили з моменту підписання сторонами і діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за договором.
Порука також припиняється, якщо кредитор протягом 3-х років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за договором не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк виконання зобов`язання не зазначений або визначений моментом вимоги, то відповідальність поручителя перед кредитором припиняється після закінчення одного року з дня укладення цього договору. 
З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, убачається, що останній платіж було здійснено боржником у листопаді 2008 року. 
Таким чином, зважаючи на встановлення у пункті 5.2 договору поруки строку її припинення протягом 3-х років, на час подачі позову порука не припинилася, оскільки спірний кредитний договір діяв до 19 грудня 2014 року, останній платіж було здійснено боржником у листопаді 2008 року, а з відповідним позовом позивач звернувся 25 серпня 2009 року, тобто в межах строку дії вказаного договору. 
За таких обставин твердження в апеляційній скарзі про те, що порука припинилася, оскільки права вимоги на дострокове повернення боргу у банка виникло 16 липня 2008 року та позивач міг звернутися до поручителя до 16 січня 2009 року, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи та умовами договору поруки.
Щодо аргументів апелянта про заборону одночасного стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави, колегія суддів виходить з наступного.
Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що у забезпечення зобов`язань за дійсним договором банком прийнято в заставу автомобіль SEAT IBIZA, згідно з умовами договору застави від 21 грудня 2007 року, укладеного банком з ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Морозовою С.В. Р№ кдз-8316, який є невід`ємною частиною кредитного договору; обтяження автомобіля SEAT IBIZA заставою зареєстровано в державному реєстрі обтяжень рухомого майна.
За змістом частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема заставою.
Статтею 572 ЦК України, яка узгоджується із ст. 1 Закону України «Про заставу» передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Відповідно до статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Згідно статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.
Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що у разі невиконання зобов`язання позичальником, позикодавець має право звернення стягнення на предмет застави.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про заставу» у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода.
Правова природа «застави» має похідний (акцесорний) характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання. 
Отже, застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості (Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі №921/107/15-г/16).
Окрім того, у постанові Верховного Суду від 27 вересня 2018 року у справі №910/23408/17 зазначено, що задля уникнення подвійного стягнення боржник, який погасив заборгованість за основним зобов`язанням (за яким видано виконавчий лист), має право звернутися до суду із заявою в порядку, передбаченому ст. 432 ЦПК України або ст. 328 ГПК України - визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про звернення стягнення на предмет застави - вищевказаний автомобіль в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 307-Ф/07 від 21 грудня 2007 року відповідно до умов останнього.
Виходячи з викладеного, колегія уважає, що суд першої інстанції, належним чином дослідивши наявні у справі докази, надавши їм належну правову оцінку, зробив обґрунтований висновок про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі до ОСОБА_2 .
Щодо доводів ОСОБА_2 , викладених в апеляційній скарзі, щодо її неналежного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, колегія зазначає про наступне.
На підставі статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
При цьому в матеріалах справи повинні бути належні докази такого повідомлення. Якщо відповідні докази відсутні, то відповідач не може вважатися повідомленим належним чином, і підстав для заочного розгляду справи не існує.
У матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідача               ОСОБА_2 про призначення судового засідання на 21 жовтня 2009 року. У справі міститься лише рекомендоване повідомлення про вручення останній судової повістки на                24 вересня 2009 року (т. 1 а.с. 81).
Таким чином, 21 жовтня 2009 року суд першої інстанції розглянув справу за відсутності позивача і відповідачів та ухвалив заочне рішення, не перевіривши при цьому отримання судової повістки відповідачем ОСОБА_2 .
Нормами пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України встановлено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Виходячи з наведеного, колегія суддів доходить висновку, що розглянувши справу за відсутності ОСОБА_2 , місцевий суд порушив норми процесуального права, що відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача про розгляд справи, що позбавило її права на участь у судовому засіданні, є обґрунтованими, а порушення судом норм процесуального права є підставами для скасування оскаржуваного рішення і ухвалення нового.
Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючі докази, мають обов`язок обґрунтовувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.
Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а заочне рішення місцевого суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог банку до ОСОБА_2 .
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Разом з тим, ураховуючи, що скасування заочного рішення суду першої інстанції зумовлено порушенням норм процесуального права, а саме, ухвалення рішення за відсутності відповідача без його належного повідомлення, та не призвело до ухвалення іншого по суті рішення, ніж оскаржуване, підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду слід покласти на скаржника.
Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 жовтня 2009 року в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_2 - скасувати.
Позов публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості та звернення стягнення на предмет застави- задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк«Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі       17 543,43 доларів США та 8 739,10 грн, яка має бути стягнута солідарно з ОСОБА_1 . 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 872,31 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.
 
Повне судове рішення складено «20» вересня 2022 року.

 
Головуючий                                                                                     В.А. Кравець

Судді                                                                                                  О.В. Желепа

                                                                                                            О.Ф. Мазурик