РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 жовтня 2022 року 
м. Рівне
Справа № 568/499/16-ц
Провадження № 22-ц/4815/430/22
Рівненський апеляційний суд:
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий : Боймиструк С.В.,
судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.
секретар судового засідання: Мороз А.В.,
за участю: ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Львівської обласної прокуратури на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 08 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Львівської області, Головного управління Національної поліції Львівської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Прокуратури Львівської області, Головного управління Національної поліції Львівської області, Державного казначейства України, у якій він просить суд постановити рішення, яким стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на його користь 2000000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 05 травня 2016 року Буський районний суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3 за ч.3 ст.364, ч.3 ст.368, ч.2 ст.342 КК України, ОСОБА_2 за ч.3 ст.364, ч.3 ст.368, ч.3 ст.364 КК України, постановив виправдувальний вирок за яким ОСОБА_2 визнано невинуватим та виправдано за пред`явленим обвинуваченням за ч.3 ст.364, ч.3 ст.368 КК України у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні цих злочинів.
У зв`язку із незаконним кримінальним переслідуванням, починаючи з 03 вересня 2011 року, позивачу спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що він пережив значних і тривалих в часі душевних страждань, починаючи з моменту порушення кримінальної справи і до 05 травня 2016 року, коли було постановлено виправдувальний вирок Буського районного суду Львівської області, який набрав законної сили. Протягом цих майже п`яти років кримінального переслідування були порушені його нормальні життєві зв`язки, він був позбавлений можливості працювати в органах внутрішніх справ та матеріально забезпечувати свою сім`ю, також був змушений систематично з`являтись для проведення слідчих дій, неодноразових допитів, очних ставок, пред`явлення обвинувачення, відносно нього були порушені кримінальні справи за ст.ст. 364 ч.2,ст..368 ч.2 КК України, проводився обшук транспортного засобу, приєднано до справи як речовий доказ його мобільний телефон «Samsung», тривалий проміжок часу він був змушений відвідувати судові засідання, яких було більше 50 та змушений доводити його невинуватість у суді, відчув негативний осуд з боку громадськості, знайомих та друзів.
Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 08 листопада 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку коштів з єдиного казначейського рахунку Державною казначейською службою України на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду в розмірі 312000 (триста дванадцять тисяч) гривень.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду, Львівською обласною прокуратурою подано апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України затверджено Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» від 4 березня 1996 року № 6/5/3/41, пунктом 6 якого встановлено, що суд, одночасно з копією виправдувального вироку, який набрав законної сили, направляє громадянинові повідомлення, в якому роз`яснює куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Повідомлення складається за формою, що встановлена в додатку до цього Положення. У повідомленні зазначається перелік тільки тих вимог, на які цей громадянин має право претендувати. Згідно з пунктами 11, 12 Положення для визначення розміру заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися: при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу як суд першій інстанції. Вказує, що у місячний термін з дня звернення громадянина суд витребовує від відповідних державних та громадських організацій усі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди. Чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Внаслідок незаконного засудження, ухвалення судом виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Обов`язок роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди у разі ухвалення виправдувального вироку покладається на суд, який повинен здійснити це шляхом направлення громадянинові повідомлення одночасно з копією виправдувального вироку, який набрав законної сили. При цьому в повідомленні має бути зазначено, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Відсутність такого роз`яснення (повідомлення) не позбавляє особу права на відшкодування, встановленого законом. 
Стверджує, що визначення розміру відшкодування шкоди, якої зазнав громадянин внаслідок незаконних дій, у разі ухвалення виправдувального вироку здійснює суд, про що постановляє відповідну ухвалу. Таким судом у справі, що розглядається, є Буський районний суд Львівської області, а не Радивилівський районний суд Рівненської області.
Із аналізу положень статті 12 Закону № 266/94-ВР вбачається,, що саме суд, який ухвалив виправдувальний вирок, визначає розмір заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив унаслідок незаконних дій, що підлягають стягненню на його користь, і таке судове рішення може бути оскаржене до суду вищої інстанції відповідно до положень цивільного процесуального законодавства.
Вказана правова позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі 686/23731/15-ц, в постанові Верховного Суду України від 24.04.2017 року в справі №760/21169/14.
Однак суд приймаючи вищезазначене судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 вказаних приписів чинного законодавства не застосував, незважаючи на клопотання прокуратури області від 04.02.2019 за 05/2-2017 вих-19.
Окрім цього, відповідно до пунктів 3,4 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» від 4 березня 1996 року № 6/5/3/41, право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації.
Вважає необґрунтованою суму, яка підлягає до стягнення на користь позивача. Розмір моральної шкоди є завищений та призведе до збагачення позивача за рахунок Держави.
Просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у позові відмовити повністю.
Не погоджуючись із рішенням суду, представником Державної Казначейської служби України подано апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що постановлення виправдувального вироку передбачає лише право на відшкодування шкоди, тоді як завдання самої шкоди необхідно довести належними та допустимими доказами, чого не виконано позивачем.
ДКСУ також не вбачає достатніх обґрунтувань наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями працівників правоохоронних органів та наслідків, які зі слів Позивача настали у нього внаслідок ді під час досудового розслідування.
Стверджує про відсутність у матеріалах справи доказів рішень, якими визнано та підтверджено незаконність дій працівників органу досудового розслідування, а виправдувальний вирок не підтверджує і не свідчить про незаконність повідомлення про підозру та інших процесуальних дій, а лише вказує на недоведеність складу кримінального правопорушення щодо Позивача.
Вважає, що постановлення виправдувального вироку становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування моральної шкоди.
Просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у позові відмовити повністю.
Відзив на апеляційні скарги до суду не надходив. ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
Завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
Пунктом 1 ст. 2 цього ж Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених ним, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду.
Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода.
Згідно ч. 6 ст. 4 вказаного вище закону, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Як вбачається з матеріалів справи 05.05.2016 року Буським районним судом Львівської області, був ухвалений виправдувальний вирок, згідно з яким ОСОБА_2 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст. 364, ч.3 ст. 368, ч.2 ст. 342 КК України та виправданий у зв`язку із недоведеністю його вини. Вказаний вирок не оскаржувався та набрав законної сили 25.05.2016 року (а.с. 6-10).
Внаслідок незаконного засудження, ухвалення судом виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону № 266/94-ВР.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 перебував під слідством та судом 52 місяці 8 днів (з 27 грудня 2011 року, тобто з моменту притягнення його як обвинуваченого і до 05 травня 2016 року (ухвалення виправдувального вироку). 27.12.2011 року відносно ОСОБА_2 було обрано запобіжний захід - підписку про невиїзд. Проводилось ряд слідчих дій, які обмежували конституційні права позивача на свободу, особисту недоторканність, власність. 
Отже, вірним є висновок суду першої інстанції, що позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у порушенні його конституційних прав, переживаннях через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, порушення у зв`язку з цим нормальних життєвих зв`язків, вимушених змінах в організації його життя. Крім цього сам факт незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності, та перебування позивачем 52 місяці 8 днів під слідством та судом унеможливив продовження активного громадського життя, призвело до порушення зв`язків з оточуючими людьми, та змусило його докладати додаткових зусиль для поновлення вказаних зв`язків.
При визначенні розміру відшкодування місцевий правильно встановив період перебування 52 місяці 8 днів під слідством та судом та мінімальну заробітну плату, яку слід застосовувати при обрахунку нижньої межі розміру морального відшкодування відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Заявлений розмір моральної шкоди в ході судового розгляду був належним чином проаналізований та співставлений з обставинами справи та відповідає мінімально можливому за законом. Суд першої інстанції дійшов такого висновку з урахуванням обсягу заподіяної позивачу шкоди, глибини та тривалості моральних страждань, пов`язаних із перебування позивача під слідством та судом, що призвело до порушення нормальних життєвих зав`язків, погіршення та позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, інших негативних наслідків морального характеру, конкретних обставин цієї справи. Апеляційний суд погоджується з таким висновком місцевого суду оскільки він зроблений з врахуванням засад розумності, справедливості та доведеності факту незаконного перебування позивача під слідством і судом.
Доводи Львівської обласної прокуратури щодо застосування положень статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Так, відповідно до положень статті 12 «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.
У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.
Відповідно до положень статті 14 «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» заяву про оскарження постанови про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури, на вибір громадянина може бути подано до суду за місцем його проживання або за місцезнаходженням відповідного органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури.
Дані норми закону регулюють питання відшкодування шкоди за заявою особи, яка звертається з питання відшкодування шкоди, та яка розглядається не у позовному провадженні.
Частина ж 2 ст. 27 ЦПК України та ч. 4 ст. 28 ЦПК України регулюють питання територіальної підсудності позову, пов`язаного з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
ОСОБА_2 обрав спосіб захисту своїх порушених прав шляхом звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями органів дізнання, прокуратури та суду внаслідок безпідставного притягнення до кримінальної відповідальності, а тому суд першої інстанції має керуватися положеннями та вимогами Цивільного процесуального кодексу України щодо визначення територіальної підсудності, а не нормами Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", оскільки цей закон не встановлює правила територіальної підсудності позову.
Таким чином, доводи апеляційних скарг не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм належна правова оцінка.
Водночас слід враховувати, що відповідачем у такій категорії справ, а саме у справі, що переглядається, є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)).
Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції вірно зазначив в резолютивній частині про стягнення коштів з Державного бюджету України, проте зайво вдався до надмірної регламентації дій Державної казначейської служби України на користь позивача.
Таким чином рішення суду першої інстанції підлягає зміні з викладенням резолютивної частини в новій редакції.
Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Львівської обласної прокуратури задовольнити частково.
Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 08 листопада 2021 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в такій редакції: "Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 312 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст виготовлено 31 жовтня 2022 року.

Головуючий:                                                                 С.В. Боймиструк

Судді:                                                                         С.О. Гордійчук

С.С. Шимків