Дата документу 21.10.2022 Справа № 937/8661/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 937/8661/21        Головуючий у 1 інстанції: Честнєйша Ю.О.
Провадження № 22-ц/807/1233/22        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» жовтня 2022 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Кочеткової І.В.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, набутого в період шлюбу, та визнання права власності на 1/2 частину спільного майна, 

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, набутого в період шлюбу, та визнання права власності на 1/2 частину спільного майна.
Просив визнати житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку для обслуговування вказаного житлового будинку площею 0,0593 га спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , провести поділ майна подружжя, визнавши за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , та на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0593 га, для обслуговування вказаного житлового будинку.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 вересня 2021 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на наступне нерухоме майно із забороною розпоряджатись, а саме житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1 .

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 вересня 2021 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Заборонено відповідачу ОСОБА_1 та іншим особам, що діють від її імені та (або) в її інтересах відключати подачу електроенергії, природного газу та водопостачання до приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , крім випадків тривалого невиконання споживачами обов`язків щодо своєчасної та повної оплати за надані комунальні послуги, до прийняття остаточного рішення у справі та набрання ним законної сили.

28 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з клопотанням про зустрічне забезпечення, в якому просила зобов`язати ОСОБА_2 протягом десяти днів з дня постановлення ухвали внести на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі 23000 грн. та надати суду документи про виконання ухвали суду.
В обґрунтування клопотання зазначила, що за час спільного проживання з позивачем витрати на оплату комунальних послуг несла вона як власник будинку. Позивач створив такі умови проживання в будинку, що вона вимушена виїхати з будинку та орендувати квартиру, не сплачує за комунальні послуги, у зв`язку з чим вона звернулась до відповідних підприємств з проханням відключити електроенергію, природний газ та водопостачання.
Після постановлення ухвали про забезпечення позову від 24 вересня 2021 року існує загроза настання для неї, як власника будинку, негативних наслідків у вигляді збитків за комунальні послуги, якими користується позивач.
08 жовтня 2021 року нею було сплачені комунальні послуги на суму 1868,40 грн., орієнтовний період розгляду справи у суді з жовтня 2021 року по жовтень 2022 року, 1868,40 грн. х 12 міс. = 22420,80 грн.

28 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з другим клопотанням про зустрічне забезпечення, в якому просила зобов`язати ОСОБА_2 протягом десяти днів з дня постановлення ухвали внести на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі 155000 грн. та надати суду документи про виконання ухвали суду.
В обґрунтування клопотання зазначила, що позивач створив такі умови проживання в будинку, що вона вимушена виїхати з будинку та орендувати квартиру, в неї є підстави вважати, що позивач зіпсує та зруйнує її майно.
Крім того, наявне обтяження об`єкту нерухомого майна негативним чином впливає на її можливість володіти майном, здавати його в оренду, отримувати дохід.
Після постановлення ухвали про забезпечення позову від 13 вересня 2021 року існує загроза настання для неї, як власника будинку, негативних наслідків у вигляді зіпсованого та зруйнованого житлового будинку, яким на власний розсуд користується позивач.
Відповідно до звіту про оцінку майна від 22 вересня 2021 року ринкова вартість житлового будинку, який є предметом спору, складає 155710 грн.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 грудня 2021 року в задоволенні клопотань ОСОБА_1 про застосування зустрічного забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на надання доказів несення збитків у вигляді оплати за оренду квартири та комунальних послуг, неможливість проживання у будинку через поведінку позивача, недоведеність необхідності забезпечення позову, та на те, що визначені суми спрямовані на покриття збитків, які вона може зазнати, просила скасувати ухвалу суду та постановити нову про задоволення її клопотань.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 17 лютого 2022 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 17 лютого 2022 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 5 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні клопотань, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надано доказів та судом не встановлено існування обставин, з якими закон пов`язує обов`язковість застосування зустрічного забезпечення, обґрунтування можливих збитків ґрунтується на припущеннях відповідача, накладений арешт на будинок не забороняє відповідачу користуватись будинком.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, набутого в період шлюбу, та визнання права власності на 1/2 частину спільного майна

Ухвалами Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 вересня 2021 року та від 24 вересня 2021 року накладено арешт на наступне нерухоме майно із забороною розпоряджатись, а саме житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1 , заборонено відповідачу ОСОБА_1 та іншим особам, що діють від її імені та (або) в її інтересах відключати подачу електроенергії, природного газу та водопостачання до приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , крім випадків тривалого невиконання споживачами обов`язків щодо своєчасної та повної оплати за надані комунальні послуги, до прийняття остаточного рішення у справі та набрання ним законної сили.

Відповідно до частин першої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

За змістом частини третьої статті 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові, або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову (частина п`ята статті 154 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову (частина шоста статті 154 ЦПК України).

Метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. На відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача. Крім того, фактично цей інститут права зберігає існуючий status quo між сторонами до ухвалення рішення суду по суті спору.

Суд самостійно оцінює необхідність зустрічного забезпечення. 
За загальним правилом, вирішення цього питання має диспозитивний характер. Тобто реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком. На цій особливості застосування інституту зустрічного забезпечення у цивільному процесі Верховний Суд неодноразово наголошував, зокрема у постановах від 19 грудня 2018 року в справі № 331/5517/17 (провадження № 61-9474св18), від 10 квітня 2019 року в справі № 753/2380/18-ц (провадження № 61-38399св18), від 30 травня 2019 року в справі № 456/2438/17 (провадження № 61-473св19), від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/3222/17 (провадження № 61-1856св19).

Хоча вжиття заходів зустрічного забезпечення за загальним правилом має диспозитивний характер, відповідно до частини третьої статті 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, у таких випадках: якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Суд першої інстанції правильно зауважив, що відповідно до частини третьої статті 154 ЦПК України передбачено тільки два випадки, за яких суд зобов`язаний застосувати заходи зустрічного позову. У справі, яка є предметом апеляційного перегляду, таких випадків не встановлено.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про недоведеність необхідності забезпечення позову, оскільки ОСОБА_1 ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 вересня 2021 року та від 24 вересня 2021 року про забезпечення позову не оскаржені.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на надання доказів несення збитків у вигляді оплати за оренду квартири та комунальних послуг в будинку, неможливість проживання у будинку через поведінку позивача, та на те, що визначені суми зустрічного забезпечення спрямовані на покриття збитків, які вона може зазнати, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені ОСОБА_1 обставини не стосуються предмету спору.

Так, ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про поділ майна подружжя, набутого в період шлюбу, та визнання права власності на 1/2 частину спільного майна.

Доводи клопотань ОСОБА_1 фактично зводяться до зазначення нею про існування між сторонами конфлікту з приводу проживання та користування спірним майном та про спричинення, на її думку, фактично цим конфліктом певних збитків, що не досліджується під час вирішення спору про поділ майна подружжя.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 грудня 2021 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 жовтня 2022 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       І.В. Кочеткова